провадження № 11-кп/991/131/25
головуючий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

прокурора ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0000217 від 15.03.2019 р. на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, -

в с т а н о в и л а:

На розгляді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду перебувають апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вищого антикорупційного суду від 07.07.2025 р., яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та призначено кожному з них окремо покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки та конфіскацією частки належного їм на праві власності майна. До набрання вироком законної сили, до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Залишено в силі арешти, накладені ухвалами слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2019 р. у справі № 760/185/19 та від 09.01.2019 р. у справі № 760/186/19. Частково скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.01.2019 р. у справі № 760/34145/18. Вирішено долю речових доказів та питання про стягнення судових витрат.

15.12.2025 року на адресу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшли клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0000217 від 15.03.2019 р. на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 1 а.с. 10-29).

Обґрунтовуючи клопотання, захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначають, що про підозру ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлено 28.10.2018 року, тобто строк досудового розслідування у провадженні розпочався з цього дня. Після чого строк неодноразово продовжувався. Останнім днем строку досудового розслідування є 22.03.2019 року. При цьому, 16.03.2019 року, тобто за 7 днів до закінчення строку досудового розслідування, який визначено ухвалою суду, стороною обвинувачення повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів провадження стороні захисту для ознайомлення. Сторона захисту підтвердила факт надання доступу та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування 19.04.2019 року. У протокол ознайомлення з матеріалами досудового розслідування внесено зауваження про те, що сторона обвинувачення не надала стороні захисту доступу до речових доказів. Таким чином, у період з 16.03.2019 року по 19.04.2019 року тривало ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, який не включається у строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України. Отже, строк досудового розслідування у вказаний період не спливав, а його закінчення змістилось на 7 днів від кінцевої дати такого ознайомлення, тобто до 26.04.2019 року. Крім того, 19.04.2019 року стороні захисту вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 293 КПК України направлення обвинувального акту до суду здійснюється одночасно з врученням його примірника та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику. Згідно штампу реєстрації вхідної кореспонденції Шевченківського районного суду м. Києва, обвинувальний акт зареєстровано 13.05.2019 року, тобто через 17 календарних днів після закінчення строку досудового розслідування. Відтак, на переконання захисників, після повідомлення ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про підозру, закінчився регламентований ст. 219 КПК України строк досудового розслідування, а тому наявні всі правові підстави для закриття кримінального провадження (т. 18 а.с. 11-24).

Захисник ОСОБА_11 у своєму клопотанні також посилається на те, що сторона обвинувачення на 51 день порушила строк здійснення досудового розслідування, оскільки 21.01.2019 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у даному провадженні продовжено до 22.03.2019 року, а відтак, у період з 23.03.2019 року (наступний день строку встановленого слідчим суддею ) по 19.04.2019 року (прийняття процесуального рішення про завершення досудового розслідування), та по 13.05.2019 року (направлення обвинувального акту до суду) досудове розслідування провадилось поза визначені КПК України строки (т. 18 а.с. 25-29).

В судовому засіданні захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримали подані ними клопотання та просили їх задовольнити з підстав, викладених у них.

Аналогічні позиції підтримали обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Прокурор САП ОСОБА_12 заперечив проти задоволення вказаних клопотань та зазначив, що фактично ознайомлення з матеріалами провадження тривало до 02.05.2019 року, оскільки саме цього дня стороні захисту надано для ознайомлення речові докази. 02.05.2019 року прокурором підписано супровідний лист про направлення обвинувального акту до суду, про що 03.05.2019 року внесено відповідні відомості до ЄРДР. 13.05.2019 року обвинувальний акт надійшов до Шевченківського районного суду м. Києва. На переконання прокурора, факт незначного проміжку часу між датою закінчення досудового розслідування та датою надходження обвинувального акту до суду не свідчить про порушення прав особи, тому не є істотним порушенням вимог КПК України. Вважає, що підписання супровідного листа про направлення обвинувального акту до суду і внесення відповідних відомостей до ЄРДР зупиняє обчислення строку. Відтак, просив залишити вказані клопотання захисників без задоволення.

Заслухавши позиції учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів, наведених у клопотаннях, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Згідно положень ст. 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (ч. 2 ст. 113 КПК України). За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Згідно ст. 28 КПК України, розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень, що співвідноситься з практикою ЄСПЛ. Зокрема, ЄСПЛ у рішеннях «Іванов проти України», «Карт проти Туреччини», «Вемхофф проти Німеччини» наголосив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі. При цьому, період, який має прийматися до уваги, повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи.

В інтерпретації ж до чинного КПК України цей період необхідно відраховувати з дня притягнення особи до кримінальної відповідальності як стадії кримінального провадження, яка, згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами у порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (ч. 5 ст. 219 КПК України).

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

При цьому, відповідно до положень ст. 283 КПК України, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). Відтак, у рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови ККС ВС від 26.05.2020 р. у справі № 556/1381/18, від 01.07.2021 р. у справі № 752/3218/20, від 15.09.2021 р. у справі № 711/3111/19).

В розвиток саме цієї правової позиції ОП ККС ВС у постанові від 17.02.2025 р. у справі № 369/16172/20 також дійшла висновку, що безпосередність направлення обвинувального акта на адресу суду полягає у скеруванні останнього до суду засобами поштового зв`язку або передачі його відповідальній особі канцелярії суду.

Як вбачається з матеріалів провадження, 01.10.2018 року прокурором до ЄРДР внесено відомості за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 368 КК України та зареєстроване кримінальне провадження № 0000166 (т. 2 а.с. 109).

Постановою від 18.10.2018 р. у провадженні № 0000166 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 4 ст. 189 КК України (т. 2 а.с. 119).

23.10.2018 року та 25.10.2018 року, відповідно, ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України (т. 3 а.с. 47-53, 101-109).

Отже, за загальним правилом, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 мало закінчитись протягом двох місяців, тобто до 24.12.2018 року.

Разом з тим, строк досудового розслідування у провадженні продовжено у порядку ст. 294 КПК України: спочатку постановою прокурора - до трьох місяців, а потім на підставі ухвали слідчого судді - до п`яти місяців, у зв`язку з чим кінцевою датою строку досудового розслідування визначено 22.03.2019 року. Вказане сторонами не оспорюється і підтверджується наявними в матеріалах провадження постановою прокурора про продовження строків досудового розслідування від 18.12.2018 р. (т. 2 а.с. 166) та ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2019 р. (т. 2 а.с. 179).

При цьому, 31.10.2018 року прокурором внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та зареєстроване кримінальне провадження № 0000180 (т. 2 а.с. 129-130). Того ж дня кримінальні провадження № 0000180 та № 0000166 об`єднані в одне з присвоєнням номеру останнього (т. 2 а.с. 135-136).

Постановою прокурора від 15.03.2019 р. з кримінального провадження № 0000166 від 01.10.2018 р. виділено матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. Цього ж дня виділеному кримінальному провадженню присвоєно номер - 0000217 (т. 2 а.с. 184-185, 199-200).

15.03.2019 року у рамках кримінального провадження № 0000217 ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, зокрема повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (т. 3 а.с. 164-175).

З урахуванням вищевказаних обставин, прокурор у даному провадженні повинен був звернутись до суду з обвинувальним актом не пізніше 22.03.2019 року (включно).

За правилами ч. 5 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення сторонами з матеріалами досудового розслідування не включається у строки досудового розслідування, а тому для правильного вирішення питання про кінцеву дату цього строку суд має чітко визначити, до якого часу сторона захисту ознайомлювалась із матеріалами досудового розслідування.

За змістом ст. 290 КПК України, від прокурора вимагається повідомити сторону захисту про завершення досудового розслідування та надати їй доступ до усіх матеріалів досудового розслідування.

У межах вказаного строку досудового розслідування, і за 7 днів до його спливу, а саме - 16.03.2019 року, стороною обвинувачення у порядку ст. 290 КПК України сторону захисту повідомлено про завершення досудового розслідування і відкрито матеріали кримінального провадження для ознайомлення (т. 3 а.с. 176-181).

Починаючи з цієї дати, стороні захисту надано можливість знайомитись з матеріалами кримінального провадження. Реалізовуючи вказане право, сторона захисту підтверджувала факт ознайомлення з ними у відповідних протоколах. У протоколі від 19.04.2019 р. містяться зауваження сторони захисту про ненадання їй для безпосереднього огляду речових доказів (т. 3 а.с. 187-246, т. 4 а.с. 1-40).

19.04.2019 року сторона захисту підтвердила факт ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (т. 3 а.с. 200-220).

За таких обставин, у період з 16.03.2019 року по 19.04.2019 року тривало ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, який за правилами ч. 5 ст. 219 КПК України не включається у строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України. З огляду на це, строк досудового розслідування у вказаний період не спливав, а його закінчення змістилось на 7 днів від кінцевої дати такого ознайомлення, тобто до 26.04.2019 року.

Відтак, саме до цього часу прокурор повинен був направити обвинувальний акт до суду.

Згідно з матеріалами провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000217, в межах якого ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, складено та затверджено прокурором 19.04.2019 року (т. 1 а.с. 5-17).

При цьому, 19.04.2019 року ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисникам вручено копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що в матеріалах справи містяться відповідні розписки (т. 1 а.с. 36-38).

Під час апеляційного розгляду сторони кримінального провадження не заперечували, що обвинувальний акт з додатками у провадженні складений та затверджений в межах строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, так само в межах цього строку стороні захисту вручені його копії.

Водночас, закінчення строку досудового розслідування як етапу кримінального провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду, тобто направленням його до суду засобами поштового зв`язку або передачі відповідальній особі канцелярії суду.

У свою чергу, направлення обвинувального акту до суду здійснюється в спосіб, передбачений ст. 111 КПК України для вручення повідомлень. За змістом ст. ст. 111, 133-136 КПК України, обвинувальний акт може бути направлений до суду шляхом його подання безпосередньо до канцелярії суду або надіслання засобами поштового зв`язку.

Тому, враховуючи положення ст. 116 КПК України, обвинувальний акт у даному провадженні мав бути зданий на пошту або переданий особі, уповноваженій його прийняти (працівнику канцелярії суду) до закінчення строку досудового розслідування, а саме - до 26.04.2019 року (включно).

У матеріалах провадження відсутні будь-які документи, що свідчать про направлення обвинувального акту засобами поштового зв`язку, оскільки він був переданий безпосередньо до канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва. Вказаний спосіб направлення обвинувального акту до суду підтвердив також і прокурор у ході апеляційного розгляду.

Визначаючи дату направлення обвинувального акту у даному провадженні, колегія суддів виходить з того, що згідно положень п. 2 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20.08.2019 р. (зі змінами та доповненнями), вхідні документи реєструються в суді лише один раз - у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час. У разі неможливості з об`єктивних причин (кінець робочого дня, тощо) здійснити реєстрацію вхідної кореспонденції в день її надходження така кореспонденція реєструється в автоматизованій системі в термін, визначений у розпорядженні керівника апарату суду, із зазначенням причин встановлення такого терміну.

У матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про факт надходження обвинувального акту до Шевченківського районного суду м. Києва раніше 13.05.2019 року, тобто раніше дня його реєстрації та здійснення автоматизованого розподілу, а тому відсутні підстави стверджувати про наявність будь-яких об`єктивних причин неможливості реєстрації даного обвинувального акту у день його надходження.

Натомість, у матеріалах провадження міститься супровідний лист зі штампом вхідної кореспонденції Шевченківського районного суду м. Києва від 13.05.2019 р. (т. 1 а.с. 1-2), а також протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями цього ж дня (т. 1 а.с. 39).

Зазначене свідчить, що прокурор звернувся з обвинувальним актом до суду шляхом подання його до канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва 13.05.2019 року, тобто після спливу строку досудового розслідування.

При цьому, у матеріалах провадження міститься супровідний лист заступника керівника САП ОСОБА_14 про направлення обвинувального акту у даному провадженні на адресу Шевченківського районного суду м. Києва, який містить номер реєстрації вихідної кореспонденції - № 06-19312-18 від 02.05.2019 р. (т. 1 а.с. 1-2). Відомості про закінчення досудового розслідування у даному провадженні у зв`язку із направленням обвинувального акту до суду внесено до ЄРДР 03.05.2019 року (т. 3 а.с. 89-91).

Верховний Суд у своїх правових позиціях неодноразово наголошував, що моментом звернення до суду з обвинувальним актом є саме дата його надходження безпосередньо до суду, а не дата, вказана у супровідному листі прокурора (зокрема, в ухвалі від 15.03.2021 р. у справі № 676/6116/18), і що саме звернення до суду з обвинувальним актом, а не лише його складання, затвердження, вручення стороні захисту повинно бути вчинено в межах строку досудового розслідування (постанова від 01.07.2021 р. у справі № 752/3218/20).

Відтак, посилання прокурора на звернення з обвинувальним актом до суду в межах строку, визначеного ст. 219 КПК України, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки прокурор 19.04.2019 року затвердив обвинувальний акт, а суд отримав даний обвинувальний акт 13.05.2019 року - поза межами визначених у ст. 219 КПК України строків, що є безальтернативною підставою для закриття судом кримінального провадження відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена ККС ВС в ухвалах від 08.11.2021 р. у справі № 623/3556/20, від 13.10.2020 р. у справі № 243/11589/19, від 15.03.2021 р. у справі № 676/6116/18, від 05.04.2021 р. у справі № 676/804/20, від 21.04.2021 р. у справі № 991/6516/20, від 04.08.2021 р. у справі № 127/28565/20, від 06.09.2021 р. у справі № 575/320/19, від 13.10.2020 р. у справі № 243/11589/19, а також у постановах від 14.04.2021 р. у справі № 401/217/20, від 26.05.2021 р. у справі № 199/4574/20, від 01.07.2021 р. у справі № 752/3218/20.

Колегія суддів також враховує, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

Відтак, прокурор, вручаючи 19.04.2019 року стороні захисту копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування під розписку, на виконання вимог ст. 293 КПК України зобов`язаний був одночасно передати обвинувальний акт до суду.

Враховуючи, що з моменту оголошення про підозру ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та до направлення обвинувального акту до суду закінчився строк досудового розслідування, а кримінальні правопорушення, у вчиненні яких вони обвинувачуються, не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження № 0000217 від 15.03.2019 р. на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України підлягають задоволенню. У такому випадку колегія суддів не вирішує питання про винуватість чи невинуватість обвинувачених, оскільки позбавлена можливості продовжити дослідження доказів та встановити обставини інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції під час судового розгляду двічі розглядались клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у задоволенні яких ухвалами від 24.03.2021 р. та 17.11.2021 р. було відмовлено. При цьому, під час розгляду першого клопотання сторони захисту головуючий суддя у даній справі ОСОБА_1 висловив окрему думку, в якій наголосив про необхідність закриття провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру (т. 5 а.с. 158-164, т. 7 а.с. 151-154). Однак, при розгляді другого клопотання, а також на стадії судових дебатів у суді першої інстанції, незважаючи на те, що сторона захисту наполягала на безумовній та обов`язковій підставі для закриття кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність таких підстав (т. 15 а.с. 199-203).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки останній помилково у строк досудового розслідування не враховує період з 16.03.2019 року по 02.05.2019 року, протягом якого начебто тривало ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування.

Згідно з ч. 3 ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Законодавець установив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає сторонам майбутнього судового розгляду можливість ознайомитися з доказами (в тому числі, речовими) кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватися у змагальній процедурі судового розгляду.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися з речовими доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи сторони (постанови від 28.01.2021 р. у справі № 336/2977/18, від 18.07.2022 р. у справі № 698/937/13-к).

Як вже зазначалось вище, сторона захисту підтвердила факт ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 19.04.2019 року. Та обставина, що 02.05.2019 року сторона захисту додатково ознайомилась з речовими доказами, не свідчить про продовження строку ознайомлення останньою з матеріалами досудового розслідування, оскільки саме 19.04.2019 року сторона захисту підтвердила факт ознайомлення з матеріалами провадження, та цього ж дня ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисникам вручено копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що в матеріалах справи містяться відповідні розписки.

Категорично не погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про направлення прокурором обвинувального акту до суду 02.05.2019 року згідно супровідного листа заступника керівника САП ОСОБА_14 , оскільки самі по собі відомості щодо дати реєстрації вихідної кореспонденції, зазначені у супровідному листі, не підтверджують дату фактичного направлення обвинувального акту до суду. Проставлення відправником дати і вихідного номеру лише фіксує факт реєстрації кореспонденції для подальшого відправлення, втім не свідчить, що воно дійсно відбулось саме у цей день. Більше того, ототожнення поняття направлення обвинувального акту до суду із його передачею до відділу діловодства прокуратури штучно звужує закріплений законодавством обов`язок прокурора звернутись до суду із обвинувальним актом в межах строку досудового розслідування та безпідставно перекладає його з прокурора на працівників відповідного підрозділу (канцелярії).

Отже, суд першої інстанції дійшов хибних висновків про відсутність підстав для закриття кримінального провадження № 0000217 від 15.03.2019 р., натомість, клопотання сторони захисту про закриття провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України підлягали задоволенню ще на стадії судового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 132, ст. 203 КПК України, ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Київського апеляційного суду від 12.11.2018 р. до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 528 600 грн (т. 3 а.с. 41). У зв`язку з внесенням застави, 16.11.2018 року ОСОБА_6 звільнено з-під варти (т. 3 а.с. 44).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.11.2018 р. до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 528 600 грн. (т. 3 а.с. 81). 14.11.2018 року після внесення застави ОСОБА_8 звільнено з-під варти, відтак, останній залишився під дією запобіжного заходу у виді застави із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України (т. 3 а.с. 84).

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2018 р. до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту (т. 3 а.с. 130-131), строк якого у подальшому неодноразово продовжувався відповідними ухвалами (т. 3 а.с. 132-135, 144). Востаннє строк дії застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу продовжено ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 21.01.2019 р. до 21.03.2019 року (т. 3 а.с. 154). Отже, на час ухвалення оскаржуваного вироку до ОСОБА_7 не було застосовано жодного із видів запобіжних заходів та не покладено процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. За таких обставин, суд першої інстанції під час ухвалення вироку до набрання його законної сили застосував до нього запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 454 200 грн. (т. 15 а.с. 138-243).

08.07.2025 року на рахунок ВАКС за ОСОБА_7 внесено заставу у розмірі 454 200 грн. (т. 16 а.с. 1-2).

Згідно ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Враховуючи закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, застосовані до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 запобіжні заходи у вигляді застави підлягають скасуванню, а сплачені у якості застави грошові кошти слід повернути застоводавцям.

Вирішуючи долю речових доказів та арештованого майна, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Безумовно, що закриття кримінального провадження є підставою для повернення речового доказу або документа його володільцю. При цьому, згідно з п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, які є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як вбачається з матеріалів провадження, з метою забезпечення покарання у вигляді конфіскації майна у провадженні ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2019 р. накладено арешт на грошові кошти у сумі 100 доларів США та 1300 грн., які належать обвинуваченому ОСОБА_8 . Цією ж ухвалою з метою збереження речових доказів накладено арешт на майно, вилучене у ОСОБА_8 у ході обшуку, а саме: службове посвідчення КВП № 008878, видане 18.01.2017 року, та мобільний телефон iPhone 6 з сім-картою (т. 2 а.с. 232-234).

Також, з метою забезпечення покарання у вигляді конфіскації майна у провадженні ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.01.2019 р. накладено арешт на вилучені під час затримання 22.10.2018 року ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 310 грн. (т. 3 а.с. 12).

Крім того, з метою забезпечення збереження речових доказів ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.01.2019 р. накладено арешт на майно, вилучене у ході огляду місця події, проведеного 22.10.2018 року на сходах підземного переходу, що ведуть до станції метрополітену «Нивки», зокрема на: предмети, схожі на грошові кошти, у розмірі 49500 доларів США номіналом банкнотами по 100 доларів США з відповідними серіями та номерами: 20 купюр номіналом по 100 доларів з різними серіями та номерами (заздалегідь ідентифіковані грошові кошти): АВ62134001F, CH20004337A, КН21418809А, КВ10121703С, KB59443472R, HB75927386F, KL00530276E, KL00530274E, СВ34273562В, В92556893Е, НВ20039874Е, КС97936904А, AB37074356F, НК08518030В, AB81631311U, HG85041760A, НЕ13990034С, HG88196501А, FB69725313C, АВ15730700І, та 475 купюр з однаковими серіями та номерами (предмети, схожі на грошові кошти). Цією ж ухвалою накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: сумку з написом «OSTIN», предмет, схожий на пістолет, споряджений магазином з 8 набоями, грошові кошти у розмірі 100 доларів США, посвідчення ГУНП у м. Києві на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_1, видане 18.03.2017 року та дійсне до 18.03.2021 року, 2 банківські картки «ПриватБанк» (т. 4 а.с. 63-68).

Враховуючи закриття кримінального провадження № 0000217 від 15.03.2019 р. на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, вищевказані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягають скасуванню.

З наведених підстав, речові докази у вигляді заздалегідь ідентифікованих грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США номіналом банкнотами по 100 доларів США, з серіями та номерами: АВ62134001F, CH20004337A, КН21418809А, КВ10121703С, KB59443472R, HB75927386F, KL00530276E, KL00530274E, СВ34273562В, В92556893Е, НВ20039874Е, КС97936904А, AB37074356F, НК08518030В, AB81631311U, HG85041760A, НЕ13990034С, HG88196501А, FB69725313C, АВ15730700І, вилучені у ході огляду місця події, проведеного 22.10.2018 року на сходах підземного переходу, що ведуть до станції метрополітену «Нивки», підлягають поверненню власнику - ГУ СБУ в м. Києві та Київській області.

Інші документи, визначені речовими доказами, слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки. В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів. При цьому, питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та результатів судового розгляду.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17.06.2020 р. (справа № 598/1781/17), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В свою чергу, нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. При цьому, приписи п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не передбачають можливості продовження кримінального провадження з метою реабілітації особи або з інших причин. Вказана норма є імперативною, й за наявності передбачених законом підстав кримінальне провадження має бути закрито. У разі завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання особою свого права на доведення невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах ККС ВС від 29.09.2021 р. у справі № 342/1560/20 та від 01.02.2024 р. у справі № 930/497/23.

Як вже зазначено вище, колегія суддів дійшла висновку про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, що є нереабілітуючою підставою. Отже, закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 з нереабілітуючих підстав і застосування до них більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє їх від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів у даному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-372, 284, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Вищого антикорупційного суду від 07.07.2025 р., яким:

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, призначено йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки та конфіскацією частки належного йому на праві власності майна,

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, призначено йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки та конфіскацією частки належного йому на праві власності майна,

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, призначено йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки та конфіскацією частки належного йому на праві власності майна - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000217 від 15.03.2019 р. закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру.

Застосовані до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 запобіжні заходи у вигляді застави - скасувати та повернути сплачені у якості застави грошові кошти застоводавцям.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.01.2019 р., від 09.01.2019 р. та від 22.01.2019 р. - скасувати.

Документи, визнані речовими доказами, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази у вигляді заздалегідь ідентифікованих грошових коштів у розмірі 2000 доларів США, номіналом банкнот по 100 доларів США, з такими серіями та номерами: АВ62134001F, CH20004337A, КН21418809А, КВ10121703С, KB59443472R, HB75927386F, KL00530276E, KL00530274E, СВ34273562В, В92556893Е, НВ20039874Е, КС97936904А, AB37074356F, НК08518030В, AB81631311U, HG85041760A, НЕ13990034С, HG88196501А, FB69725313C, АВ15730700І, вилучені у ході огляду місця події, проведеного 22.10.2018 року на сходах підземного переходу, що ведуть до станції метрополітену «Нивки» - повернути власнику ГУ СБУ в м. Києві та Київській області.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в сумі 47 100 грн., тобто по 15 700 грн. з кожного.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

ОСОБА_4