УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 про застосування про застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання в межах кримінального провадження № 0000008, внесеного до ЄРДР 08.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження № 0000008, внесеного до ЄРДР 08.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 369 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що с лідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000008 від 08.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 369 КК України.

27.08.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 369 КК України.

21.10.2025 заступником керівника Київської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування до 27.11.2025.

Слідчий вказує, що причетність підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень (злочину), підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності, а саме:

1)матеріалами про виявлення кримінального правопорушення;

2)протоколами допитів свідків;

3)протоколами огляду сайту Прозорро;

4)укладеним договором та додатками до нього;

5)результатами негласних слідчих (розшукових) дій;

6)іншими доказами зібраними в ході досудового розслідування у їх сукупності.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є наявність підозри у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого злочину, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення та встановлення фактів можливого перешкоджання досудовому розслідуванню, віку та стану здоров`я підозрюваного, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому сторона обвинувачення просить застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Захисник заперечувала щодо задоволення клопотання в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_4 , не набув статусу підозрюваного, оскільки органом досудового розслідування не вжито усіх можливих та необхідних заходів для вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру у спосіб передбачений КПК України, а тому просила відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний підтримав позицію захисника.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, приходить до наступного висновку.

Щодо твердження захисника щодо ненабуття статусу підозрюваного слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу (ч. 3 ст. 111 КПК України).

За змістом ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі № 536/2475/14-к дійшла висновку, що викладена у письмовому повідомленні підозра та вручена у належний спосіб є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання та за відсутності відомостей про її місце перебування, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42, ст. 135 КПК України, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складання такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел.

На даному етапі у слідчого судді відсутні підстави для ствердження, що підозрюваному невідомо суть підозри, оскільки останньому неодноразово були вручені клопотання про застосування запобіжних заходів, де слідчим до матеріалів клопотання було долучено копію повідомлення про підозру, а також протокол про відмову члена сім`ї підозрюваного від отримання письмового повідомлення про підозру, або неможливість його фактичного вручення.

Окрім того, щодо належного вручення повідомлення про підозру було зазначено у справі №761/36524/25, де колегія суддів зробила наступний висновок :"Помилковим є висновок слідчого судді про неправомірне вручення повідомлення про підозру батьку ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , який спільно не проживав разом з сином, оскільки, положення частини другої статті 135 КПК не визначають таку умову для дорослого члена сім`ї підозрюваного".

За умовами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказують слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При дослідженні доданих до клопотання доказів, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 369 КК України. Обґрунтованість підозри підтверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також, слідчим суддею враховано обставини вчинення інкримінованого діяння та його суспільну небезпечність.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних в наданих суду матеріалах клопотання, слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, за викладених у клопотанні обставин.

В той же час, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Відповідно до ст. 177 КПК України, визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 179 КПК, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим, на даний час, належним чином не обгрунтовано наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи обставини, які були дослідженні під час розгляду клопотання та належну процесуальну поведінку підозрюваного під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Зважаючи на те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак, не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне на підставі ч. 3 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого та прокурора.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 194, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді собистого зобов`язання у кримінальному провадженні № 0000008, внесеного до ЄРДР 08.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 369 КК України, - залишити без задоволення.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого та прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали слідчого судді складено 17.11.2025 року.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8