Справа № 203/2925/24
Провадження № 1-кп/0203/418/2026
В И Р О К

іменем України

28 січня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі колегії суддів:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088 від 15.01.2024 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Маріуполь Донецької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, обіймаючи посаду в правоохоронному органі - начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», усвідомлюючи, що між РФ та Україною з 20 лютого 2014 року триває міжнародний збройний конфлікт, а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, у порушення положень ст. ст. 17, 65 Конституції України, Закону України «Державну кримінально-виконавчу службу України», діючи в умовах воєнного стану, у період часу з 14 березня 2022 року та не пізніше 21 квітня 2022 року (точний час встановити не можливо), перебуваючи на території Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вул. Каменська, 52, враховуючи професійні навички та обізнаність в правоохоронній сфері, отримала пропозицію від невстановлених на даний час представників окупаційної влади РФ та ДНР щодо подальшого проходження служби в так званій установі «государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики».

Отримавши вказану пропозицію, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на вчинення державної зради в умовах воєнного стану, перебуваючи на території Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вул. Каменська, 52, з метою вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та свідомо, добровільно під час збройного конфлікту в умовах воєнного стану прийняла рішення зрадити даній нею присязі, погодившись на пропозицію представників окупаційної влади, написала рапорт про прийняття на службу до незаконного органу так званої установи «государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний министерства юстиции Донецкой народной республики».

Не пізніше 21 квітня 2022 року (точний час встановити не можливо) ОСОБА_7 призначено на ту ж саму посаду, яку вона обіймала в

Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», де їй визначено аналогічні обов`язки.

У складі так званої установи «государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики» ОСОБА_7 до цього часу здійснює кадрову роботу установи, проводить інвентаризацію особових справ арештованих та ув`язнених осіб, складання списків таких осіб, здійснює контроль за дотримання строків перебування ув`язнених та арештованих в СІЗО, при цьому керуючись законодавством так званої ДНР.

Своїми діями, які виразилися у забезпеченні діяльності на окупованій території України так званого органу «Государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики», яке входить до органів влади ДНР, що в свою чергу призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на тимчасово окуповану територію, завдяки чому окупація триває, ОСОБА_7 вчинила державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, а саме перехід на бік ворога в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом, повага до людської гідності.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2024 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000088 від 15.01.2024 року відносно ОСОБА_7 .

З урахуванням того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, була обізнана про розпочате щодо неї кримінальне провадження та протягом тривалого часу ухилялася від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 02.12.2024 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні №0000088 від 10.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

У зв`язку з ухваленням рішення про здійснення спеціального судового провадження судовий розгляд у даному кримінальному провадженні проводився за відсутності обвинуваченої.

З огляду на викладене, обвинувачена ОСОБА_7 не допитувалася судом у якості обвинуваченої по суті пред`явленого їй обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченої повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п. п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченої для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим вона викликалася в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Так, повістки про виклик на кожне судове засідання були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери у виданні «Урядовий кур`єр», «Голос України», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному веб-сайті Центрального районного суду міста Дніпра.

У матеріалах справи містяться документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченої до слідчого, прокурора (на стадії досудового розслідування) та суду, текст повідомлення про підозру опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, що свідчить про те, що вона мала підстави усвідомлювати, що відносно неї розпочато кримінальне провадження. Обвинувачена мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченій, надавались її захиснику.

У той же час ухилення обвинуваченої ОСОБА_7 від правосуддя суд розцінює як реалізацію нею невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві, починаючи зі стадії досудового розслідування даного кримінального провадження, та здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченої.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, підтверджується зібраними по справі доказами, яким в ході судового розгляду було надано належну оцінку і які були дослідженні судом в повному обсязі.

Так, свідок ОСОБА_8 суду показав, що захоплення установи відбулося приблизно 14 березня 2022 року, коли до неї увійшли представники окупаційних сил. Після цього почалася агітація з боку силових структур окупантів, щоб працівники установи переходили на їхній бік. Вони агітували працівників добровільно переходити на службу до незаконних збройних формувань. Ця агітація тривала приблизно з 14 березня до 21 квітня 2022 року. Більшість працівників добровільно писали заяви або рапорти про перехід до окупаційної адміністрації. ОСОБА_8 та кілька інших осіб відмовилися це робити. У 20-х числах квітня 2022 року їм повідомили, що, оскільки вони не переходять на бік окупантів, їх змусили покинути територію установи. Прямого примусу на перехід під юрисдикцію окупаційної влади не було, тілесних ушкоджень ніхто нікому не завдавав, морального тиску також не було, ніхто нікого не позбавляв волі. У період агітації ДНР ОСОБА_7 добровільно написала рапорт про співпрацю з окупантами та почала працювати під їхнім керівництвом, виконуючи аналогічні обов`язки, які мала за української влади. Ця інформація не приховувалася про це відкрито говорили між собою співробітники.

Посада ОСОБА_8 була пов`язана з технічними засобами. Він мав доступ до даних відеокамер, зокрема логінів, паролів та IP-адрес реєстраторів. Усі ці дані він зберігав в окремому електронному документі, який зміг вивезти з собою, коли залишав окуповану територію.

Також додав, що під час слідства співпрацював з правоохоронними органами та надав відомості про IP-адрес встановлених камер, а тому до нього застосовані заходи безпеки.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що до окупації працював у м.Маріуполі, у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» на посаді інспектора відділу режиму. На момент початку бойових дій у місті він перебував безпосередньо в установі СІЗО. Починаючи з 7 березня до установи зайшли представники Збройних Сил РФ, зокрема підрозділ «Сомалі». Згодом, приблизно 14 березня, до СІЗО прибули особи, які представилися як представники так званого «Міністерства юстиції ДНР». Вони запропонували працівникам написати рапорти про перехід на службу до пенітенціарної системи «Мін`юсту ДНР». Багато працівників добровільно погодилися та написали відповідні рапорти. Фізичного чи морального тиску з боку окупаційної адміністрації, наскільки свідку відомо, не застосовувалося. На інший бік перейшла більшість працівників установи, за винятком тих, хто мав змогу виїхати з окупованої території. Свідку відомо, що ОСОБА_7 написала рапорт про перехід на службу, про що вона сама повідомила про це, а також інші працівники відкрито говорили про це, хизуючись тим, що продовжуватимуть службу вже під контролем так званої «ДНР». ОСОБА_9 відомо, що після переходу ОСОБА_7 обійняла ту саму посаду, яку займала раніше з тим ж функціональними (посадовими) обов`язками. Чи змінювалися ОСОБА_7 функціональні обов`язки, йому достеменно не відомо, оскільки з відповідним законодавством він не ознайомлювався. ОСОБА_9 та ще кілька осіб не перейшли на службу до окупаційних органів і за першої можливості виїхали на підконтрольну Україні територію.

Поряд із цим, вина у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 , підтверджується сукупністю наступних матеріалів кримінального провадження, а саме:

- рапортом про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12 липня 2023 року, згідно з яким із повідомлень засобів масової інформації встановлено факт переходу працівників Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» на службу до так званого Міністерства юстиції ДНР;

- рапортом о/у ВОР Київського обласного управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 27 липня 2023 року, складеним за результатами виконання відповідного доручення, яким підтверджується, що ОСОБА_7 обіймала посаду начальника відділу з контролю за виконанням судових рішень та в період, починаючи з березня 2022 року, добровільно погодилася й зайняла посаду в незаконно створеній установі «государственное бюджетное учреждение Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики». Також встановлено, що вона є громадянкою України, документованою паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон, і має спеціальне звання капітана внутрішньої служби (т.2 а.с. 30);

- листом з Офісу Президента України № 43-01/855 від 22 вересня 2023 року, з якого вбачається, що заява про вихід ОСОБА_7 з громадянства України до компетентних органів не надходила, що свідчить про збереження нею громадянства України на відповідний період;

- списком співробітників Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», які станом на 23 лютого 2022 року перебували на службі, з якого встановлено, що ОСОБА_7 на зазначену дату обіймала посаду начальника відділу з контролю за виконанням судових рішень та мала спеціальне звання капітана внутрішньої служби ( т. 2 а.с. 83);

- списком співробітників Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», які з 24 лютого 2022 року виїхали на підконтрольну Україні територію, який підтверджує, що ОСОБА_7 на підконтрольну Україні територію не виїжджала;

- листом Центральної виборчої комісії № 21/24-1363 від 14 серпня 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 не є депутатом будь-якого рівня;

- листом Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 6.5-11116/6-23 від 17 серпня 2023 року, яким підтверджується, що ОСОБА_7 є громадянкою України та документована паспортом громадянина України і паспортом громадянина України для виїзду за кордон (т. 2 а.с. 102);

- протоколом огляду від 17 серпня 2023 року відомостей загальнодоступної мережі Інтернет, а саме офіційного сайту так званої ДНР за ідентифікатором «Мариупольское СИЗО», з якого встановлено, що станом на 21 квітня 2022 року «Маріупольський слідчий ізолятор» перейменовано на «государственное бюджетное учреждение Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики» та підпорядковано так званому Міністерству юстиції ДНР;

- протоколом огляду від 17 серпня 2023 року відомостей загальнодоступної мережі Інтернет, а саме офіційного сайту так званої ДНР за ідентифікатором «ГСИН ДНР», з якого вбачається, що станом на 02 листопада 2022 року зазначена установа перебуває у структурному підпорядкуванні так званого Міністерства юстиції ДНР;

- протоколом огляду від 18 серпня 2023 року відомостей загальнодоступної мережі Інтернет, а саме сайту «vbankcenter.ru» за ідентифікатором «ГСИН МЮ ДНР Маріуполь», з якого вбачається, що зазначена установа зареєстрована та функціонує відповідно до так званого законодавства ДНР і перебуває у підпорядкуванні так званого Міністерства юстиції ДНР;

- переліком осіб, щодо яких запитувалася інформація, в якому за № 2 містяться відомості про ОСОБА_7 як особу, що отримувала заробітну плату через АТ «ПриватБанк» (т.2 а.с. 140);

- копією службового посвідчення УДН № 003113 капітана (Д-011623) внутрішньої служби, виданого на ім`я ОСОБА_7 , яка обіймала посаду начальника відділу з контролю за виконанням судових рішень ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор», що підтверджує факт її проходження служби та наявність спеціального звання (т. 2 а.с. 144);

- рапортом о/у -інспектора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 31 серпня 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 є громадянкою України, має спеціальне звання капітана внутрішньої служби, проживає в м. Маріуполі та з березня 2022 року обіймає посаду в так званому «Мариупольском следственном изоляторе государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики» (т.2 а.с. 148);

- особовою карткою з Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_7 , яка підтверджує документування її паспортами громадянина України та ідентифікацію місця проживання в м. Маріуполь;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_8 від 13 грудня 2023 року, згідно з яким свідок упізнав ОСОБА_7 , з якою знайомий з 2014 року та разом працювали (т.2 а.с. 189-193);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_9 від 14 грудня 2023 року, відповідно до якого свідок упізнав ОСОБА_7 , з якою знайомий особисто та разом працювали (т.2 а.с. 194-198);

- протоколом огляду від 27 грудня 2023 року відомостей загальнодоступної мережі Інтернет, а саме сайту «ГИС НПА ДНР» за ідентифікатором «О содержании под стражей обвиняемых и подозреваемых в совершении преступлений», який підтверджує, що діяльність СІЗО МЮ ДНР регламентується так званим законодавством ДНР;

- протоколом огляду від 27 грудня 2023 року відомостей загальнодоступної мережі Інтернет, а саме сайту «ГИС НПА ДНР» за ідентифікатором «Об утверждении Положения о Государственной службе исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой Народной Республики», який підтверджує нормативне регулювання діяльності СІЗО МЮ ДНР законодавством ДНР;

- рапортом о/у-інспектора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про виконання доручення, з якого вбачається, що ОСОБА_7 у період з 07 березня 2022 року по 15 квітня 2022 року була прийнята на роботу до так званого «государственного бюджетного учреждения Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики», проживала на тимчасово окупованій території та на підконтрольну Україні територію не виїжджала (т.3 а.с.56-58);

- листом Департаменту охорони здоров`я № 01-25/118/0/1-24 від 05 січня 2024 року, який підтверджує, що ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (т.3 а.с.94-95);

- листом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 715/4.1.-2024 від 17 січня 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 проходила службу в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» на посаді начальника відділу з контролю за виконанням судових рішень та мала спеціальне звання капітана внутрішньої служби (т.3 а.с.102-103);

- службовою характеристикою від 17 січня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_7 за місцем попередньої служби характеризується позитивно (т.3 а.с.104);

- вимогою Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України № СЕД-2017-2024 від 08 січня 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася та судимостей не має;

- ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/1368/24-к від 11 січня 2024 року, якою задоволено клопотання про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- листом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 138/42-04/01-2024 від 16 січня 2024 року, яким підтверджується заведення оперативно-розшукової справи «Розшук» № 85/42/834/2024;

- рапортом 2 управління ГУ «І» управління ДЗНД Служби безпеки України № 2/7/2/3-337, з якого вбачається, що ОСОБА_7 у період з 14 березня 2022 року та не пізніше 21 квітня 2022 року була призначена на аналогічну посаду в так званому «Мариупольском следственном изоляторе…», є громадянкою України та проживає в м. Маріуполі;

- протоколом огляду від 18 січня 2024 року відомостей загальнодоступної мережі Інтернет, а саме сайту «Миротворець», який фіксує факт переходу ОСОБА_7 на бік ворога;

- ухвалою слідчого судді Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, якою надано дозвіл на використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в іншому кримінальному провадженні;

- ухвалою Київського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року, якою надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

- протоколами огляду відеофайлів, отриманих у результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій у квітнітравні 2024 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 упізнали ОСОБА_7 на відеофайлі № 0000, яким зафіксовано як вона у формі співробітника державної служби виконанням покарань РФ ознайомлювала ув`язненого з документами;

- ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/18964/24-к від 10 травня 2024 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування;

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.111 КК України, а саме у вчиненні державної зради тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України: перехід на бік ворога, вчиненому в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст.65КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд враховує, що вона вчинила особливо тяжкий злочин, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, утриманців не має.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлені.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлені.

Враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

На переконання суду призначення обвинуваченій саме такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

При цьому підстав для застосування положень статті 69 КК України до обвинуваченої ОСОБА_7 суд не вбачає.

Питання про долю речових доказів судом не вирішується відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, оскільки вони суду не надавалися та судом не досліджувалися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-371,373,374 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначити їй покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна на користь держави.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_7 позбавити спеціального звання - «капітан внутрішньої служби».

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного її затримання.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Центральнийрайонний суду міста Дніпра протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Інформацію про ухвалений вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду згідно зі статтею 323 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_3

Суддя: ОСОБА_2