У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001073 від 27.08.2025 року),

ВСТАНОВИВ

17 листопада 2025 року прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 так і на даний час, продовжують існувати наступні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, запобігання спробам:переховуватися від суду, зазначений ризик підтверджується тим, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, тому з метою уникнення відповідальності останній може переховавутися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: зазначений ризик підтверджується наступним, оскільки ОСОБА_5 перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків, щоб останні змінили показання з метою уникнення від кримінальної відповідальності; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином: підтверджується тим, що ОСОБА_5 не одноразову засуджений за вчинення тяжких злочинів на шлях виправлення не став, тому матиме реальну змогу вчинити нове кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 участі у судовому засіданні не приймав, оскільки ухвалою суду від 19.11.2025 року був видалений із зали судового засідання за порушення порядку та непідкорення розпоряджень головуючого судді.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і в разі доведення вини йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі і тому побоюючись покарання може переховуватися від суду. Крім, того ОСОБА_5 перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків, щоб останні змінили показання з метою уникнення від кримінальної відповідальності та вчинити інше кримінальне провадження.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до положень частини 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1 ,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно останнього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 318, 331, 350, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити .

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України на строк, що не перевищує двох місяців, тобто строком до 17 січня 2026 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 20 листопада 2025 року о 10.10 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1