ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/377/25 Справа № 710/1067/24 Категорія: ст. 336 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шполянського райсуду Черкаської обл. від 4.02.2025 р. у кримінальному провадженні № 0000744 від 9.06.2024 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Журавка Шполянського р-ну Чер-

каської обл., громадянин України, українець, не

одружений, не працює, має вищу освіту, раніше

не судимий, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним, який відповідно до довідки ВЛК визнаний придатним до військової служби, перебуваючи у запасі ЗСУ, у період дії встановленого в Україні правового режиму воєнного стану, 5.06.2024 р. на підставі наказу нач. ІНФОРМАЦІЯ_2 № 143 від 15.05.2024 р. «Про продовження строку проведення загальної мобілізації на території відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_2 » отримав повістку від працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 та у такий спосіб був належним чином оповіщений про обов`язок прибути на 3:30 год. 9.06.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_2 для подальшої відправки до підрозділу ЗСУ.

В порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, порушуючи порядок комплектування ЗСУ, не маючи на те поважних причин та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації керуючись небажанням бути призваним для несення служби в рядах ЗСУ, ОСОБА_8 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 3:30 год. 9.06.2024 р. протягом дня, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене покарання застосувавши ст. 69 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що свою вину він визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, за місцем свого проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

На думку апелянта, судом першої інстанції не була досліджена суб`єктивна сторона інкримінованого злочину, зокрема відсутність прямого умислу ухилятися від призову на військову службу, а призначене йому покарання є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, захисницю ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити із вказаних у ній мотивів, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримався у повній мірі.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, ухвалено з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про його винуватість за ст. 336 КК України апелянтом не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 336 України кваліфіковані правильно.

Судове рішення оскаржується в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання вимоги вказаних вище статей КК України були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуюча обставина - щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ст. 336 КК України, суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким, відомості про особу винного, а саме позитивні характеристики з місця проживання та з місця роботи, який кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд, належно умотивував своє рішення, дотримався принципу співмірності та індивідуалізації покарання та призначив ОСОБА_8 покарання, яке на переконання апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі було враховано, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, за місцем свого проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався та на його думку, судом не досліджена суб`єктивна сторона інкримінованого злочину, зокрема відсутність прямого умислу ухилятися від призову на військову службу, але не навів жодних обґрунтованих підстав, передбачених законом, щодо наявності у нього права на відстрочку, як і доводів про неврахування цих підстав під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, а тому призначене покарання є занадто суворим - є безпідставними, виходячи з наступного.

Визнання ОСОБА_8 своєї вини, а також дані про його особу були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому покарання у межах, передбачених санкцією ст. 336 КК України, ближче до мінімального покарання санкції цієї статті. Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав вину, про що він пояснював як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, то його посилання на відсутність у нього умислу взагалі є не доречними, суперечать його ж доводам та є взаємовиключними, а тому не сприймаються апеляційним судом.

Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи не свідчать про несправедливість та надмірну суворість призначеного йому покарання, тому що судом першої інстанції при обранні виду та розміру покарання всі обставини, які передбачені кримінальним законом, були належним чином враховані.

При цьому доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він щиро кається, визнав вину, сприяв розкриттю злочину, за місцем свого проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Апеляційний суд зазначає, що ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в період воєнного стану свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, а тому лише відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства сприятиме досягненню мети покарання, яка відповідно до ст. 50 КК України, полягає не лише у карі, а й у виправленні засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а тому враховуючи ці обставини, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції обґрунтовано призначено покарання за ст. 336 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, вимоги кримінального закону стосовно мети покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є достатнім та необхідним. Підстав для призначення йому більш м`якого покарання з мотивів, про які йдеться в його апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 підлягає залишенню без змін, а його апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Шполянського райсуду Черкаської обл. від 4.02.2025 р., яким ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді