Провадження №1-кп/447/129/26
Справа №447/3831/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві Львівської області матеріали кримінального провадження №0000899, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2025, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, українця, громадянина України, неодруженого, з базовою середньою освітою, не працевлаштованого, раніше не судимого, відносно якого на розгляді у Миколаївському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження №0000363 від 28.10.2020 за ст. 119 КК України, без визначеного місця реєстрації проживання, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Миколаївського районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження №0000899, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2025 про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Тому інші більш м`які запобіжні заходи, враховуючи схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу психотропних речовин, не зможуть запобігти ризикам.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив таке задоволити. Покликався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 може переховуватися від органу досудового розслідування або від суду, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки такий раніше притягався до кримінальної відповідальності, не зменшились, та такі продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати відносно нього менш суворий запобіжний захід, а саме домашній арешт. При цьому посилався на наявність хвороби туберкульоз, проте не зазначив про форму хвороби. Також вказав на непомірність суми застави, визначеної у попередній ухвалі суду про продовження запобіжного заходу, та просив обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання його співмешканки ОСОБА_7 у м. Новий Розділ.

Захисник підозрюваного ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 просила застосувати до її підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт, оскільки такий буде оптимальним, ураховуючи стан здоров`я обвинуваченого та непомірність суми застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши долучені до клопотання документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги клопотання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду клопотання і вирішення його по суті, суддя встановила наступні обставини та надала їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчим суддею Миколаївського районного суду ОСОБА_8 20 вересня 2025 року підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід тримання під вартою до 18.12.2025 із визначенням розміру застави.

Надалі строк дії запобіжного заходу продовжувався на підставі ухвал суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду, вчиняти кримінальні правопорушення..

Згідно з ч. 1ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

У судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що з моменту обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися, не зменшились та не перестали існувати.

Стороною захисту не надано даних про наявність обставин для обрання більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним ризикам у даному кримінальному провадженні.

Щодо клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, то, враховуючи вищевикладені ризики, такий запобіжний захід, на думку суду, не здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Крім того, суду не надано доказів, що власник майна за адресою: АДРЕСА_1 , про яку зазначив обвинувачений, як на адресу проходження цілодобового домашнього арешту, не заперечує, щоб останній перебував цілодобово за вказаною адресою на строк дії запобіжного заходу.

Отже, суд відхиляє доводи обвинуваченого та його захисника про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, саме домашнього арешту, оскільки такі доводи не підтверджено належними доказами під час розгляду клопотання. Крім того, наявність ризиків, визначених статтею 177 КПК України доведено у судовому засіданні під час розгляду клопотання.

Оцінюючи сукупність встановлених обставин, переслідуючи мету захисту інтересів суспільства, які очевидно переважають у даному випадку принцип поваги до особистої свободи, суд приходить висновку, що клопотання є підставним та підлягає задоволенню, а перебування обвинуваченого під вартою буде виправданим за вказаних умов, таким, що не порушуватиме принципу пропорційності, та не буде свавільним.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, на які покликався прокурор, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи положення статті 182 КПК України, дані про особу обвинуваченого, а також обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, суд приходить висновку про можливість визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. 177, 182, 183, 184, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 04 квітня 2026 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 заставу у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із м. Новий Розділ, у якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання.

У разі невиконання даних обов`язків застава звертається в дохід держави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_9