Провадження № 1-кп/638/1815/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м.Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в підготовчому відкритому судовому засіданні у м. Харкові, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002632 від 23 грудня 2024 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0002632 від 23 грудня 2024 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.ч.2, 3, 4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України.

16 грудня 2025 року суду надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, в обґрунтування якого останній зазначає що ОСОБА_6 порушує забов?язання визначені ухвалою суду.

Представник потерпілого підтримала клопотання потерпілого про зміну запобіжного заходу та просила задовільнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання потерпілого.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання потерпілого.

Суд вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотань встановив наступне.

Статтями 8, 29 Конституції України, як нормами прямої дії, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку встановленому законом.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, у відповідності до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, з клопотанням про застосування або зміну запобіжного заходу, як приведено в статті 184 КПК України, може звернутися слідчий чи прокурор.

При системному аналізі норм глави 18 розділу ІІ КПК України, не вбачається потерпілого чи його представника як суб`єкта, що може звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою. Таке клопотання може подати сторона обвинувачення у відповідності до вимог ст. 177, 183, 184, 200 КПК України.

Разом з тим, обґрунтування на які посилається потерпілий у своєму клопотанні містять лише припущення про наявність ризиків, тоді як в силу норм ч.1 ст. 184 КПК України, до якої відсилає ст.200 КПК України, клопотання про зміну запобіжного заходу має містити виклад обставин, на підставі яких слідчий чи прокурор дійшли висновку про наявність ризиків, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Натомість, будь-яких доказів, якими б було підтверджено існування ризиків, потерпілим не надано суду.

При цьому, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, згідно норм КПК України потерпілий чи його представник не наділений правом звернутися до суду з клопотанням про обрання чи зміну запобіжного заходу. Тим паче, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і застосовується виключно у випадках доведеності, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризиками, передбаченим ст.177 КПК України.

З урахуванням вище викладеного суд вважає, що клопотання потерпілого ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 148, 150-152, 176-178, 181, 196, 372 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1