ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1/26
Провадження №1-кс/477/6/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

02 січня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання заступника начальника СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000001 від 01 січня 2026 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старий Оскол, Білгородської області, Російська Федерація, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2026 року до Вітовського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання заступника начальника СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000001 від 01 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий вказує, що слідчим відділом ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 01 січня 2026 року за фактом нападу на ОСОБА_9 з метою заволодіння її майном, шляхом проникнення у житло, що вчинено в умовах воєнного стану.

У цьому кримінальному провадженні 01 січня 21026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, та з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не має міцних соціальних зв`язків та належної адаптації до суспільних відносин.

Також у своєму клопотанні слідчий посилається і на те, що підозрюваний ОСОБА_5 може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити, указувавши на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, пов`язаного із нападом на ОСОБА_9 . Зазначив, що не погрожував останній ножом та не відбирав у неї каблучку. Прийшов до потерпілої додому під приводом повернення йому боргу та мав до неї давні неприязні відносини. Просив відмовити у задоволення клопотання та застосувати до нього домашній арешт.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на недоведеність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України з підстав вказаних підозрюваним.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні слідчого відділу ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000001 від 01 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, за фактом нападу на ОСОБА_9 з метою заволодіння її майном, шляхом проникнення у житло, що вчинено в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_5 31 грудня 2025 року, з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний корисливий намір, направлений на викрадення чужого майна, після 12.00 год., прийшов до огородженої території домоволодіння по АДРЕСА_2 , та через відсутній фрагмент огорожі зі сторони присадибної земельної ділянки, незаконно проник на територію двору вказаного домоволодіння.

Діючи на реалізацію свого корисливого умислу, ОСОБА_5 пройшов до вхідних дверей будинку, які були закриті, однак не зачинені, та приклавши фізичну силу, натиснув на вказані двері, і таким чином відчинивши їх, проник до приміщення вищевказаного будинку, у якому знаходилася ОСОБА_9 . Пройшовши до кухні будинку, ОСОБА_5 став вимагати у ОСОБА_9 передати йому заощаджені грошові кошти, при цьому з метою примусити потерпілу виконати його вимогу, дістав із кишені куртки ніж та, приставивши його до шиї потерпілої, став погрожувати ОСОБА_9 застосуванням насильства. Під тиском погроз ОСОБА_9 у спальній кімнаті будинку, із своєї сумки дістала грошові кошти в сумі 1000 грн., після чого передала їх ОСОБА_5 .

Не зупиняючись на цьому, ОСОБА_5 продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, став вимагати у ОСОБА_9 передати йому золоту обручку вартістю 6000 грн., при цьому самостійно зняв її із пальця останньої, а також заволодів мобільним телефоном марки Infinix Х6532 ІМЕН: НОМЕР_1 ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який був розміщений на дивані.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 12500 грн.

Тим самим, ОСОБА_5 ймовірно вчинив дії, які охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України.

01 січня 2026 року ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 КК України.

Цього ж дня, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, тобто в нападі з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

На підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчий суддя дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому протиправного діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

При цьому, слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх доказів вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, підтверджується зібраними матеріалами під час досудового розслідування у їх сукупності, зокрема: рапорт чергової частини ВП №4 МРУП від 31 грудня 2025 року; протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31 грудня 2025 року; протоколом огляду місця події від 31 грудня 2025 з фотозображенням до нього; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 01 січня 2026 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеного за участі потерпілої ОСОБА_9 від 01 січня 2026 року, згідно якого потерпіла впізнала фото ОСОБА_5 як особу, що вчинила відносно неї протиправні дії; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 01 січня 2026 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 01 січня 2026 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 01 січня 2026 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 01 січня 2026 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01 січня 2026 року та іншими матеріалами кримінального провадження які в силу частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

Слідчим суддею враховується те, що за рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому, такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, а повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, остання може бути виправдана судом, у тому числі, з урахуванням положень національного законодавства.

З огляду на заперечення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , що надані ними слідчому судді під час розгляду клопотання, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Наведені підозрюваним та його захисником доводи, щодо необґрунтованості підозри та недопустимості долучених доказів, слідчим суддею відхиляться, з огляду на те, що як вже зазначено вище, оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті.

В світлі обставин даного клопотання, досліджених матеріалів, що долучені слідчим ОСОБА_3 до клопотання про застосування запобіжного заходу, достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про обрання запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, передбаченого санкцією частини четвертою статті 187 КК України, а також характер інкримінованого підозрюваному злочину, а саме вчинення протиправних дій небезпечним шляхом, спосіб його застосування, що вказує на усвідомлення ним вчинюваних дій, тобто свідчить про умисний характер вчинення протиправних дій; відсутність у ОСОБА_5 на утриманні будь яких осіб, що на думку слідчого судді вказує на існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України. Відомостей про те, що соціальні зв`язки підозрюваного є настільки міцними, що б утримували його в належній процесуальній поведінці, слідчому судді не надано.

Також, слідчим та прокурором доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, оскільки, ОСОБА_5 знає потерпілу, місцем її проживання, свідків які надали покази, тому може вплинути як на потерпілу так і на свідків з метою зміни показань, або надання показань, що виправдовують його.

Крім того, слідчий суддя вважає доведеним і наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, який надає можливість підозрюваному ОСОБА_5 вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки за змістом матеріалів, що долучені до клопотання вбачається, що підозрюваний раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, джерел доходу не має, що дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому підозрюваний може продовжити займатися злочинною діяльністю, що свідчить про існування ризику пов`язаного з можливістю останнього вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу, або свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи встановлені вище ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, зловживає спиртними напоями, будь-яких осіб на утриманні не має, що вказує на досить низьку міцність його соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до частини першої статі 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Частиною третьою статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту пов`язане з тим, що такі запобіжні заходи є занадто м`якими та їх застосування не достатнє для забезпечення запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею, оскільки не виконання підозрюваним обов`язків у цьому кримінальному провадженні, не матиме належних наслідків, які б утримали його у належній процесуальній поведінці і може створити передумови для його переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того, за таких обставин ОСОБА_5 отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистої поруки слідчим суддею не встановлено з огляду на відсутність будь-яких заяв від осіб, які б заслуговували на довіру про намір взяти підозрюваного на поруку.

З урахуванням доведеності вищенаведених ризиків, слідчий суддя вважає доведеним, що інші, більш м`які (особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт), запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому з урахуванням приписів пункту 5 частини другої статті 183 КПК України у вказаному випадку до ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження та долучені до матеріалів клопотання докази, які свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення дій пов`язаних із нападом на ОСОБА_9 з метою заволодіння її майном, шляхом проникнення у житло, що вчинено в умовах воєнного стану, слідчий суддя вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа могла вчинити даний злочин з досить високою ймовірністю.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_5 , тяжкості покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею на даному етапі, не встановлено.

За такого, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до пункту 1, 2 частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 пов`язаний із застосуванням насильства, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України слідчий суддя уважає за можливе не визначати розмір застави.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01 січня 2026 року, вбачається, що ОСОБА_5 був затриманий 01 січня 2026 року о 00.30 годині.

З огляду на імперативні положення, визначені частиною першою та другою статті 197 КПК України, строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 01 січня 2026 року.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє до 02 березня 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1