Справа № 297/329/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання власника майна ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 від 31.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2026 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшло власника майна ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 від 31.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що арештований транспортний засіб не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не використовувався для досягнення протиправної мети та не містить жодних слідів злочинної діяльності. Також, зазначив, що вилучений предмет, який став підставою для внесення відомостей до ЄРДР, належав виключно пасажиру автомобіля та перевозився ним без відома і згоди власника транспортного засобу. Тому, подальше утримання автомобіля під арештом є необґрунтованим, не відповідає вимогам необхідності та пропорційності, порушує його право власності, у зв`язку з чим, просить скасувати накладений арешт.

Власник майна ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про місце, дату та час судового засідання. При цьому, згідно матеріалів клопотання просив провести судове засідання без його участі.

Слідчий СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, при цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000541 від «14» грудня 2025 року, за ознаками правопорушення, передбачено ст. 332 ч. 3 КК України.

Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2026 року накладено арешт у вказаному кримінальному провадженні, на вилучене в ході огляду місця події від 31.01.2026 року, а саме на транспортний засіб марки «BMW», моделі «530Х», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_5 та яким користується гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що було поміщено на арешт-майданчик Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, а також предмет, зовні схожий на багнет ніж у чохлі, належний гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження чи користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є доказом злочину або підлягає спеціальній конфіскації чи конфіскації як виду покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, з матеріалів клопотання встановлено, що транспортний засіб марки «BMW», моделі «530Х», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , належить, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_5 та яким користується гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, предмет, який став підставою для відкриття кримінального провадження (багнет-ніж), був виявлений у пасажира транспортного засобу громадянина Torok Arpad.

Будь-які докази, що автомобіль використовувався для незаконного перевезення заборонених предметів за відома або без відома власника, у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Також, слідів злочинної діяльності на транспортному засобі не виявлено, а тому він не відповідає критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Слідчий суддя виходить з того, що арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження має виключно тимчасовий характер і не може застосовуватись формально або безстроково. За відсутності доведених ризиків, передбачених статтею 170 КПК України, а також за умови проведення з арештованим майном необхідних слідчих дій, подальше обмеження права власності не відповідає завданням кримінального провадження. Неподання стороною обвинувачення належних і допустимих доказів необхідності збереження арешту свідчить про втрату мети, з якою його було накладено, що відповідно до статті 174 КПК України є самостійною та достатньою підставою для його скасування.

Крім того, втручання у право приватної власності має відповідати принципу розумності та співмірності із завданнями кримінального провадження. За відсутності доведеного зв`язку вилученого майна з предметом доказування, а також за умови тривалого строку його арешту, подальше обмеження права володіння та користування таким майном є непропорційним і таким, що виходить за межі необхідного у демократичному суспільстві.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість неможливо без зайвих труднощів повертаються власнику, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що подальше обмеження права власності є непропорційним, не відповідає завданням кримінального провадження та свідчить про втрату правової мети застосування арешту.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що вказаний спосіб забезпечення кримінального провадження є неналежним, а клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 від 31.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2026 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 від 31.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, а саме на: на транспортний засіб марки «BMW», моделі «530Х», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_5 та яким користується гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2026 року залишити без змін.

Вищевказане майно повернути ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали про скасування арешту тимчасово вилученого майна надіслати слідчому, прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8