Справа № 744/765/25
Провадження № 1-кп/750/831/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 20.05.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001757 по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

У С Т А Н О В И В :

24 лютого 2022 року Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим почав діяти воєнний стан на території України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №10-С від 18.01.2025 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого розвідника-гранатометника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №18 від 18.01.2025 солдат ОСОБА_4 прийняв посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

В порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, п.1,2, ст.1, п.4 ст. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.11, 16 Статуту військової служби Збройних Сил України, ст.ст.1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем та повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, повторно, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби, визначене в районі м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, обов`язки військової служби у період часу 11.03.2025 до 23.06.2025 не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків в даний період не вживав, займаючись особистими справами, не пов`язаними із проходженням військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному визнав повністю, щиро каявся. Висловив намір повернутися на військову службу. Показав, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 11.03.2025 близько 2 години ночі покинув місце несення служби в м.Семенівка та поїхав до м. Чернігова, де був за місцем проживання, займався власними справами. Був затриманий в червні 2025 року. Під час досудового розслідування надавав показання слідчому. Підтвердив, що вже реалізував право бути звільненим від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому ч. 5 ст.401 КК України.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, та з врахуванням думки учасників судового провадження, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільно досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорювались. Зміст цих обставин учасники судового провадження розуміють правильно, підтверджують добровільність своїх позицій та усвідомлюють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого та дослідивши письмові матеріали в обсязі, що узгоджений сторонами, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, його дії судом кваліфікуються за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Відповідно до статті 65 КК України при визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Призначаючи покарання суд, виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину повторно.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особу винного його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, вчинення злочину повторно, відсутність перебувань на обліку у лікарів психіатра та нарколога.

Суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, якою передбачене покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим кримінальним правопорушенням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 та 75 КК України.

Положеннями статей 69, 75 КК України визначено, що до винної особи, яка засуджується за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану не можна призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а також звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому висновки суду про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням також узгоджуються з висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №726/78/23, згідно з якими «звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану, а саме наказу на вибуття в район бойових дій для захисту Батьківщини від збройної агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим».

Звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка, будучи військовослужбовцем, самовільно залишила місце служби, сприятиме тому, що інші громадяни України, які проходять військову службу під час мобілізації на особливий період та самовільно залишатимуть місце служби, будуть впевненими у безкарності за залишення місця служби під час мобілізації, на особливий період, для виконання обов`язку із захисту Батьківщини, що є неприпустимим та сприятиме погіршенню обороноздатності та захисту держави в умовах ведення війни з країною-агресором російською федерацією.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69-1 КК України судом не встановлено.

Також, у суду відсутні підстави, передбачені ч.5 ст. 401 КК України, для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, для продовження проходження військової служби, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26.12.2024 був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, незважаючи на наявність у обвинуваченого бажання проходити військову службу, про що ним було заявлено у судовому засіданні.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_4 затримано у порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні 23 червня 2025 року о 09 год 30 хв.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.06.2025 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому був продовжений.

Підстав для зміни чи скасування застосованого щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до набрання вироком законної сили судом не встановлено. Дію вказаного запобіжного заходу слід продовжити до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 у строк відбування покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 23 червня 2025 року і до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільного позову не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання 23 червня 2025 року і до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили продовжити дію застосованого щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_7