УХВАЛА

08 січня 2026 року

м. Київ

справа № 334/8800/24

провадження № 51-1057 впс 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

розглянувши заяву ОСОБА_5 про відвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

встановив:

До Касаційного кримінального суду Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження (справа № 334/8800/24) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК), з Дніпровського районного суду м. Запоріжжя до суду за межами юрисдикції Запорізького апеляційного суду, а саме до м. Києва чи м. Львова.

Під час розгляду зазначеного вище клопотання, обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на положення ч. 6 ст. 206 КПК, заявив про застосування до нього в установі виконання покарань, у тому числі, фізичного та психологічного насильства.

За таких обставин, колегією суддів було роз`яснено, що:

- відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК якщо особа заявляє про застосування до неї насильства під час тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), то лише слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву та вжити заходи, передбачені пунктами 1-3 ч. 6 цієї статті. При цьому положеннями ст. 206 КПК не передбачено вирішення цього питання Верховним Судом під час вирішення клопотання у порядку, передбаченому ст. 34 КПК;

- ОСОБА_5 не позбавлений можливості звернутися до слідчого судді із заявою про застосування щодо нього насильства в установі виконання покарань.

Однак, посилаючись на порушення колегією суддів положень:

- ч. 6 ст. 206 КПК;

- ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

обвинувачений ОСОБА_5 з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК,заявив відвід суддям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 щодо заявленого відводу, колегія суддів дійшла такого висновку.

Порядок вирішення питання про відводи учасникам провадження визначений у параграфі 6 глави 3 розділу І КПК.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Оскільки кримінальне процесуальне законодавство містить загальні вимоги до вмотивованості відводу, Суд при вирішенні цього питання враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, ЄСПЛ у пункті 66 рішення по справі «Мироненко і Мартенко проти України» вказує, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Частиною 5 ст. 80 КПК визначено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Однак, стверджуючи про порушення колегією суддів суду касаційної інстанції приписів ч. 6 ст. 206 КПК, ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також посилаючись на наведені вище положення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК як обставину, яка, на його думку, виключає участь суддів в кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_5 не навів обґрунтувань щодо наявності сумнівів у неупередженості суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 саме щодо розгляду його клопотання про направлення кримінального провадження стосовно нього з одного суду до іншого.

Водночас, роз`яснення колегією суддів зазначених вище положень ч. 6 ст. 206 КПК щодо компетенції саме слідчого судді під час вирішення таких питань, не свідчить про наявність обґрунтованих підстав для задоволення відводу.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявленого обвинуваченим ОСОБА_5 відводу суддям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На підставі статей 75, 76, 80, 81 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3