ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/3935/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1842/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

-представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_9 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 листопада 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Харкова, громадянина України, який на час вчинення кримінального правопорушення працював на посаді старшого оперуповноваженого ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Цивільний позов ОСОБА_11 - задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 у рахунок відшкодування:

-матеріальної шкоди суму в розмірі 800 грн.;

-моральної шкоди суму в розмірі 100 000 грн.;

-понесених процесуальних витрат на правову допомогу суму в розмірі 27 000 грн.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Як установив суд, 31.05.2021 ОСОБА_8 перебував на посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у сфері обігу товарів підакцизної групи управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Харківській області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, ОСОБА_8 станом на 31.05.2021, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» був працівником правоохоронного органу.

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.2005 ОСОБА_8 допущений до керування транспортних засобів категорії «В», «С».

Надалі, 31 травня 2021 року приблизно 17 годин 00 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 рухався по вул. Полтавський шлях від вул. Семінарської в напрямку вул. Євгена Котляра у м. Харкові, діючи всупереч вимогам «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а вразі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», рухаючись по вказаній ділянці дороги, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не врахував дорожню обстановку та біля будинку АДРЕСА_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка вийшла на проїжджу частину та почала її перетинати по нерегульованому пішохідному переходу з право-наліво по ходу руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/531-А/21 від 30.09.2021, спричинено закритий крайовий перелом тіла грудини та закритий неускладнений перелом тіла 8-го грудного хребця, що належить до категорії ушкоджень середньої ступеню тяжкості.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-22/2800-ІТ від 09.02.2022, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху. Технічна можливість запобігання даної події для водія автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , визначалась виконанням ним вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху. В діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційних скарг осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Указав, що обвинувачений ОСОБА_8 не надав належний критичний осуд своїй протиправній поведінці, не визнав вину у вчиненні злочину, а навпаки, намагався перекласти її на невідповідний технічний стан свого транспортного засобу, не усвідомив, що внаслідок вчинення ним протиправних дій були спричинені невідворотні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, завданих потерпілій, а суд призначив йому фактично найнижче покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України. Крім того указав, що ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в іншому кримінальному провадження, що, на думку прокурора, унеможливлю виконання ним виплати призначеного судом штрафу. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України - 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 посилається на порушення судом вимог матеріального права та процесуального закону. Указав, що:

-при проведенні судово-медичної експертизи №12-14/531-А/21 від 20.09.2021 експертом досліджувалася медична карта №9574 стаціонарної хворої ОСОБА_12 , однак у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про звернення слідчого чи прокурора з клопотанням про тимчасовий доступ до вказаної медичної карти, а також будь-які дані про її вилучення стороною обвинувачення, що, на думку захисника, свідчить про недопустимість цього доказу;

-під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 зазначав, що його автомобіль був у технічно несправному стані, а саме мала місце несправність гальмівної системи, що, на думку захисника, свідчить про необхідність встановлення, які саме несправності мав автомобіль на момент ДТП та чи впливають вони на кваліфікацію дій водія. Також зауважив, що слідчий, призначаючи автотехнічну експертизу, самостійно зазначив, що автомобіль перебував у технічно справному стані, не маючи підтвердження цього, що, на думку захисника, свідчить про недопустимість експертизи №СЕ-19/121-22/2800-ІТ від 09.02.2023;

-під час огляду місця ДТП ОСОБА_8 надав пояснення та зазначив, що він втратив свідомість; під час проведення слідчого експерименту останній також зазначав, що втратив свідомість і не міг керувати своїми діями та усвідомлювати їх. Вважає, що для встановлення факту втрати свідомості водієм необхідним є проведення комісійної судово-медичної експертизи, у призначенні якої за клопотанням сторони захисту суд відмовив.

Просить вирок скасувати та постановити виправдувальний вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_8 невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Відзначила, що ОСОБА_8 провину у скоєному не визнав, пробачення у потерпілої не попросив, під час як досудового, так і судового розгляду справи поводився зухвало та робив усе, аби уникнути покарання, у тому числі здійснював тиск на потерпілу за допомогою своїх зав`язків. Вважає задоволення цивільного позову потерпілої частково - необґрунтованим. Указала, що внаслідок наїзду транспортного засобу потерпіла пошкодила одяг, а також несла витрати на пальне для відвідування лікарні, на лікування, поїздки до слідчого та зустрічі з адвокатом, у зв`язку з чим визначена судом сума відшкодування майнової шкоди є невідповідною понесеним витратам. Крім того указала, що внаслідок ДТП потерпіла отримала заїкання, через що втратила улюблену роботу кінолога та має комплекс цього приводу, страждає від нестерпного болю в спині, а кожного разу, переходячи дорогу, відчуває стрес, бо боїться, що на неї знову можуть здійснити наїзд, а тому визначена судом сума відшкодування моральної шкоди не відповідає завданим стражданням. Просить вирок скасувати, призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України - 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки, цивільний позов потерпілої задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 36959,62 грн., моральну шкоду - 200 000 грн., витрати на правову допомогу - 27 000 грн.

Захисник ОСОБА_7 подала клопотання, у якому просить вирок скасувати та звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрити (а.с.148 т.2).

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за закінченням строків давності.

Представник потерпілої ОСОБА_9 заперечувала проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за закінченням строків давності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, представника потерпілої, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.1 ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 і ч.1 ст.285 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом цих вимог закону слідує, що суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.12 КК України передбачене ч.1 ст.286 КК України кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків, яке було вчинено 31 травня 2021 року.

Таким чином, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України трирічний строк давності з дня вчинення кримінального правопорушення закінчився 31 травня 2024 року.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності за вищевказаних підстав та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Що стосується заперечень представника потерпілої проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності у зв`язку з наявності на розгляді суду першої інстанції іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Згідно із ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частинами 1, 5 ст.17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, відображеній у постанові від 11 січня 2024 року у справі №186/1405/17.

Разом із тим, факт перебування на розгляді суду першої інстанції іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , враховуючи конституційно закріплену презумпцію невинуватості, за відсутністю відповідного судового рішення, не вказує на вчинення особою кримінального правопорушення.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

У результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, відображеній у постанові від 18 лютого 2025 року у справі №712/8174/23.

З огляду на наведене доводи апеляційних скарг, утому числі сторони захисту, щодо невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення колегія суддів не розглядала.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому вирішення цивільного позову у разі закриття провадження по справі в зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності законом не передбачено.

Однак, з метою забезпечення недопущення порушення прав потерпілої ОСОБА_11 на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди та виходячи із передбачених ст.ст.21, 28 КПК України таких загальних засад кримінального провадження як доступ до правосуддя, розумних строків, колегія суддів вважає, що її цивільний позов слід в такому випадку направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати:

-за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-22/2673-ІТ від 17.02.2022 у розмірі 2745 грн. 92 коп.;

-за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-22/2800-ІТ від 09.02.2022 у розмірі 2059 грн. 44 коп. - віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня отримання ним копії ухвали.

Головуючий:

Судді: