Справа № 184/375/25
Провадження № 1-кп/0182/878/2025
У Х В А Л А

15.07.2025 м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2024 за № 0000404 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , дата народження:

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Шолохове,

Нікопольського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та

фактично проживає у

АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,

кримінальне провадження та клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2024 за № 0000404 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , дата народження:

ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження с. Шолохове,

Нікопольського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та

фактично проживає у

АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України та вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5

(в режимі ВКЗ з ДУВП №4),

захисника ОСОБА_8 ,

законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 07.09.2024 за № 0000404 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, а також клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Щодо обвинувачених було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 15.08.2025.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, до чого їх може спонукати тяжкість можливого покарання; ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності. При цьому застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти цим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти продовження строків тримання під вартою. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою реєстрації та фактичного проживання. Зобов`язується сумлінно виконувати умови домашнього арешту, у вчиненому щиро кається та дуже шкодує про свій вчинок.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 також просила змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт. Зазначила, що буде краще контролювати належну поведінку свого онука і вона в змозі забезпечити його матеріально у випадку перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 надав суду письмові заперечення на клопотання прокурора, згідно яких прокурором не доведено існування процесуальних ризиків, на які він посилається. Вважає перебування під вартою неповнолітнього обмеженням його прав, яке не відповідає нормам Конституції України та КПК України. Зазначені прокурором ризики не підтверджені жодним доказом і тому захисник вважає, що цілодобовий домашній арешт в повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та унеможливить будь-який вплив на іншого обвинуваченого, потерпілих та свідків. Захисник також вказав, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватись, а навпаки, своїми діями прагне виправити наслідки своїх необдуманих дій. ОСОБА_6 повністю визнає себе винним за ст. 194 КК України, потерпілим матеріальні збитки повністю відшкодовані, а обвинувачення в диверсії вважає недоведеним. Тому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 також заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт. Посилається на те, що він повністю усвідомив свої вчинки, зробив належні висновки, хоче продовжити навчання; не збирається переховуватись та з`являтиметься до суду за кожною вимогою, не порушуватиме умов домашнього арешту. Запевнив суд, що все зрозумів, такого більше не повториться.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_10 також просила змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт. Запевнила суд, що вона зі свого боку буде посиленно контролювати належну поведінку свого сина.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 надав суду письмові заперечення на клопотання прокурора, згідно яких прокурором не доведено існування процесуальних ризиків, на які він посилається. Зазначені прокурором ризики не підтверджені жодним доказом та є лише припущенням. Вважає перебування під вартою неповнолітнього обмеженням його прав, яке не відповідає нормам Конституції України та КПК України. На думку захисника, до ОСОБА_5 можна застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і він цілком зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Його підзахисний неповнолітній, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, бажає навчатись. Згідно складеної органом пробації досудової доповіді у ОСОБА_5 визнано низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та зроблено висновок про можливість виправлення неповнолітнього без позбавлення волі. Потерпілим у справі за ст. 194 КК України матеріальні збитки повністю відшкодовані. Тому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши думку сторін судового провадження, колегія суддів враховує наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень /злочинів/, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого та тяжкого. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ «Феррарі-Браво проти Італії».

Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду) об`єктивно існує, бо обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, можуть переховуватися від суду. Відтак, невідворотність покарання за злочини вже сама по собі є підставою та мотивом для переховування, а тому обвинувачені можуть змінити місце проживання, виїхати за межі України або на окуповану територію з метою ухилення від суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005, в якому зазначено, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Також колегія суддів вважає, що наявний й ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків та іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, бо обвинуваченим відомо місце проживання один одного, контактні дані потерпілих, а тому вони, знаходячись на свободі, можуть впливати один на одного або на потерпілих чи свідків шляхом вмовляння, підкупу, погроз з метою схилення до зміни показів або відмови від дачі свідчень.

Що стосується наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то він теж існує, оскільки встановлено, що обвинувачені мають стійкі погляди на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України і фактично самі пропонували свої послуги та вишукували способи для такого перешкоджання. Тому, на думку суду, є досить високим ризик того, що, перебуваючи

на волі, з метою уникнення відповідальності, обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому цей ризик також доведений та обґрунтований.

Також суд враховує репутацію обвинувачених, які раніше не судимі; мають постійне місце проживання, вчинили злочини у неповнолітньому віці, а також те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів проти національної безпеки України, що має неабиякий суспільний інтерес.

Отже, колегія суддів вважає, що тримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у даному випадку слід вважати наявним суспільний інтерес, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи тримання під вартою, що завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами.

Наведені ризики є дійсними та триваючими, судовий розгляд кримінального провадження тільки-но розпочався, а обставини, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинувачених жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 цих дій в подальшому. Фактично, їх належна процесуальна поведінка та відсутність спроб реалізувати ризики, передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не їх високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Розглядаючи можливість застосування до обвинувачених будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі. Тому протилежні доводи сторони захисту колегія суддів вважає необґрунтованими.

Не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу те, що обвинувачені мають місце проживання та міцні соціальні зв`язки, відсутність попередніх судимостей, адже вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підґрунтям для застосування та продовження саме такого запобіжного заходу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та не були стримуючими при вчиненні кримінальних правопорушень, які інкримінуються їм.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим закінчується 15.08.2025, тому колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню а в задоволенні клопотання обвинувачених, законних представників та захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

При цьому колегія суддів враховує положення ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно яких під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Окрім того, згідно абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, а тому розмір застави ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не визначається.

Керуючись ч. 3 ст. 331 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити, в задоволенні клопотання обвинувачених, законних представників та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_5 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 діб, тобто до 12 вересня 2025 р., без визначення застави.

Продовжити щодо ОСОБА_6 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 діб, тобто до 12 вересня 2025 р., без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3