Справа № 358/2039/25 Провадження № 1-кп/358/246/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000727, внесеному до ЄРДР 08.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307 КК України та частиною 1 статті 321 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Біла Церква Київської області, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

УСТАНОВИВ:

І. Історія провадження.

28.10.2025 до Богуславського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000727, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України.

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області ОСОБА_1 від 29.10.2025 у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 04.11.2025 о 11 год. 30 хв., в ході проведення якого судом з`ясовано думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту або наявності підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1 - 6 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Ухвалою судді від 04.11.2025 призначено судовий розгляд на 12.11.2025 року о 16 годині 15 хвилин у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, обвинуваченої та її захисника. Цією ж ухвалою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 було задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02 січня 2026 року включно.

Судове засідання призначене на 02.12.2025 о 13 год 00 хв було відкладене на 09.12.2025 о 14 год 00 хв, у зв`язку з тим, що суддя, відповідно до Наказу Голови Богуславського районного суду Київської області від 24.11.2025 року №27/ос «Про участь у підготовці суддів в Національній школі суддів» проходила навчання з підвищення кваліфікації суддів місцевих загальних суддів з 01 по 05 грудня 2025 року включно.

II. Клопотання учасників судового провадження.

08.12.2025 прокурор Миронівського відділу Обухівської оружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 через канцелярію суду подав письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з альтернативою визначення застави 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покласти на обвинувачену процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні у тому числі тяжкого злочину, ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачена з метою уникнення відповідальності може переховуватися від суду, здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інше кримінальне правопорушення, а також обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на цей час не відпали та продовжують існувати.

09.12.2025 захисник - адвокат ОСОБА_5 діючи в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 , звернувся до суду через канцелярію з клопотанням про зміну запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченої ОСОБА_4 . У поданому клопотанні захисник просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід домашній арешт, із забороною залишати житло у нічний період доби з 23:00 до 06:00 год. Окрім того, захисник просив покласти на обвинувачену передбачені ст. 194 КПК України процесуальні обов`язки, а саме прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування з свідками; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

III. Позиція учасників судового засідання

1.Позиція прокурора.

У судовому засіданні 09.12.2025 прокурор ОСОБА_7 підтримав клопотання про продовження строків тримання обвинуваченої під вартою, просив суд його задовольнити.

2.Позиція обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні 09.12.2025 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора про продовження щодо неї строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

3.Позиція і заперечення захисника.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні 09.12.2025 заперечуючи проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зазначив, що воно є непереконливим та не підтверджене належними доказами, а викладені в ньому ризики мають формальний характер. У зв`язку з цим захисник зауважив, що, спростовуючи доводи сторони обвинувачення, він переходить до викладення аргументів свого клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просить замінити тримання під вартою на домашній арешт із покладенням на обвинувачену відповідних процесуальних обов`язків передбачених ст. 194 КПК України. При вирішенні клопотання просив врахувати стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_4 , а саме погіршення її стану здоров`я, яка має встановлені медичні діагнози та потребує медичної допомоги та постійного спеціалізованого лікування, що підтверджується медичними довідками долученими до матеріалів кримінального провадження на підготовчому судовому засіданні. На час розгляду справи в суді отримання медичної допомоги включно в умовах слідчого ізолятора фактично ставить під загрозу її здоров`я та життя. Крім того, захисник звернув увагу суду, що ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні є відсутнім (виключеним), оскільки свідки у справі є легендованими / персональні дані свідків змінені та не розкриваються стороні захисту, що унеможливлює будь-який контакт чи вплив на них з боку обвинуваченої. За таких обставин, на думку захисника, покладення на обвинувачену обов`язку утримуватися від спілкування з будь-якими свідками у справі є достатнім та повністю нівелює ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Зважаючи на інші ризики, було наголошено, що наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання та встановлення для неї зобов`язання, а також контроль поліції за дотриманням домашнього арешту, дозволяє повністю забезпечити її належну поведінку, а в разі порушення встановлених зобов`язань прокурор може звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу. За таких обставин, жоден ризик наведений прокурором в клопотанні не підтверджено, такі є абстрактними та недоведеними, а тому подальше тримання обвинуваченої під вартою є несумісним із завданням кримінального провадження. Вважав, що ОСОБА_4 можна змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт, з зобов`язанням в нічний час перебувати вдома та покладенням на неї обов`язків передбачених ст. 194 КПК України. Захисник підкреслив, що застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту є цілком достатнім для забезпечення її належної процесуальної поведінки, який за умови покладення на неї процесуальних обов`язків, забезпечить як належну поведінку, так надасть можливість отримання невідкладної медичної допомоги, що є критично важливим для запобігання незворотному погіршенню її здоров`я.

Заперечення прокурора

Прокурор висловив заперечення щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який та просив суд відмовити в його задоволенні, натомість задовольнити подане ним клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Інших клопотань від учасників судового провадження не надходило.

VI. Положення закону, висновки та мотиви суду.

1. Загальні засади вирішення питання про запобіжний захід на стадії судового розгляду

За приписами статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що при продовженні строку тримання під вартою суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Разом із тим, положення ст. 176, 183, 194 КПК України в системному зв`язку із ст. 2, 7, 8, 9, 11 КПК України та ст. 3 Конституції України вимагають від суду не лише формального констатування наявності ризиків, а й оцінки пропорційності обраного запобіжного заходу в кожний конкретний момент часу, з урахуванням змін обстановки, тривалості тримання під вартою та індивідуальних обставин особи.

2. Значення попередньої ухвали та межі переоцінки ризиків

Ухвалою суду від 04.11.2025 року щодо ОСОБА_4 вже вирішувалося питання про продовження строку тримання під вартою, за результатами якого суд визнав доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик переховування, незаконного впливу на свідків, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення) та дійшов висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, з огляду на тодішні дані про стан здоров`я обвинуваченої та наявні можливості медичного забезпечення в умовах слідчого ізолятора.

Суд зазначає, що у межах розгляду цього клопотання не переоцінює заново в повному обсязі висновки попередньої ухвали щодо наявності ризиків, встановлених на той момент, та не заперечує сам факт їх існування. Натомість суд виходить із того, що відповідно до ст. 331, 199 КПК України він зобов`язаний оцінити: чи змінилася обстановка; чи виникли нові істотні обставини; чи зберігається необхідність саме тримання під вартою як найбільш суворого заходу, а не чи можливе досягнення мети кримінального провадження за допомогою більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Таким чином, навіть за умови збереження певних ризиків, суд повинен з`ясувати, чи довів прокурор, що жоден із більш м`яких заходів, передбачених ст. 176 КПК України, не здатен їх нівелювати.

3. Поняття ризику та стандарт доведення

Суд погоджується з тим, що ризик у контексті кримінального провадження це певна ступінь можливості того, що обвинувачена може вдатися до дій, які будуть перешкоджати кримінальному провадженню або створюватимуть загрозу суспільству. Закон не вимагає від сторони обвинувачення неспростовних доказів того, що такі дії обов`язково будуть вчинені, однак вимагає наведення конкретних, а не абстрактних даних, які вказують на реалістичність таких ризиків.

Разом з тим, ризики як критерій застосування запобіжного заходу мають прогностичний, а не каральний чи суто формальний характер, а отже повинні оцінюватися в динаміці з урахуванням змін у фактичних обставинах, поведінці обвинуваченої, стадії кримінального провадження та тривалості тримання під вартою.

Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини щодо застосування та продовження запобіжних заходів, зокрема тримання під вартою. Як наголошує ЄСПЛ, національні суди не можуть обмежуватися формальним або шаблонним повторенням одних і тих самих ризиків, а зобов`язані щоразу наводити конкретні, індивідуальні та актуальні підстави на користь подальшого тримання особи під вартою та перевіряти можливість застосування альтернативних, більш м`яких запобіжних заходів. Недотримання цього підходу визнається порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Штепа проти України», заява № 16349/17, пп. 2327).

Разом з тим, суд враховує правові підходи, сформульовані Європейським судом з прав людини щодо продовження тримання особи під вартою. Згідно з практикою ЄСПЛ, сама лише наявність обґрунтованої підозри через певний час перестає бути достатньою підставою для подальшого позбавлення свободи, а національні суди зобов`язані наводити інші, конкретні, релевантні та достатні мотиви на користь продовження тримання під вартою, чітко викладені в судових рішеннях. Формальне, стереотипне або механічне відтворення попередніх формулювань без аналізу актуальності ризиків та без перевірки можливості застосування альтернативних, більш м`яких запобіжних заходів визнається ЄСПЛ несумісним з вимогами п. 3 ст. 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Харченко проти України», заява № 40107/02, пп. 7981).

4. Про ризики, на які посилається прокурор, та можливість їх нівелювання більш м`яким заходом.

Прокурор у клопотанні посилається, зокрема, на: тяжкість інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України та суворість потенційного покарання; наявність іншого кримінального провадження щодо обвинуваченої; відсутність офіційного працевлаштування; раніше встановлені судом ризики переховування, впливу на свідків та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд відзначає, що сам по собі факт тяжкості обвинувачення та суворість покарання може враховуватися як чинник при оцінці ризику переховування (позиція ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» п. 81), однак не може бути єдиною та вирішальною підставою для безстрокового збереження найбільш суворого запобіжного заходу.

Водночас суд бере до уваги, що на теперішній час судовий розгляд триває, обвинувачена має усталене місце проживання, у разі застосування цілодобового домашнього арешту її можливості для переховування будуть суттєво обмежені, обмеження на спілкування зі свідками та іншими учасниками провадження, покладені ухвалою суду, у поєднанні з тим, що свідки у справі є легендованими / їхні дані не розкриваються обвинуваченій, значно звужують можливості для будь-якого впливу на них.

Таким чином, суд не заперечуючи того, що певні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, теоретично зберігаються, приходить до висновку, що прокурор не довів неможливість їхнього запобігання шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту з покладенням комплексу процесуальних обов`язків.

5. Стан здоров`я обвинуваченої та стандарти ст. 3 Конвенції.

Сторона захисту надавала суду медичні документи, згідно з якими стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_4 за час її перебування під вартою істотно погіршився. Із цих документів убачається, що обвинувачена: страждає на ВІЛ-інфекцію з імунодефіцитним станом (стадія IV), має діагностований вірусний гепатит, потребує регулярних оглядів вузькопрофільних спеціалістів (інфекціоніста, гепатолога, інших), лабораторного моніторингу та корекції терапії, у неї наявні ускладнення, які, за медичними висновками, підвищують ризик різкого погіршення стану здоров`я.

На відміну від попереднього розгляду питання щодо запобіжного заходу, під час якого суд оцінював забезпечення медичної допомоги в умовах СІЗО виходячи з наявних на той момент даних, у межах теперішнього судового засідання суд враховує наявні у матеріалах кримінального провадження відомості, а також пояснення обвинуваченої та її захисника щодо стану її здоров`я.

З указаних даних убачається, що обвинувачена має тяжкі хронічні захворювання, перебіг яких потребує регулярного спеціалізованого медичного контролю, лабораторного моніторингу та корекції терапії. За твердженнями обвинуваченої та захисту, отримати необхідний обсяг таких заходів у повному та своєчасному обсязі в умовах слідчого ізолятора є утрудненим, що може створювати ризик погіршення стану здоров`я.

Ці обставини, у поєднанні з даними про хронічні захворювання, які є в матеріалах провадження, суд оцінює як істотні для вирішення питання про пропорційність подальшого тримання обвинуваченої під вартою.

ЄСПЛ у своїй усталеній практиці, зокрема в рішеннях «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/96, п. 94), «Похлєбін проти України» (заява № 35581/06, пп. 6168), «Хумматов проти Азербайджану» (заяви №№ 9852/03, 13413/04, пп. 109, 114116), «Мельник проти України» (заява № 72286/01, пп. 104106) та ін., послідовно наголошує, що сам по собі факт огляду затриманої/ув`язненої особи лікарем чи формального призначення лікування не є достатнім для висновку про адекватність медичної допомоги; державні органи зобов`язані забезпечити ведення повного медичного обліку, оперативну й правильну діагностику, регулярний і систематичний нагляд, а також послідовну, комплексну стратегію лікування, спрямовану не лише на симптоматичне полегшення, а й на запобігання прогресуванню захворювань і створення реальних умов для виконання призначеної схеми лікування; тримання під вартою особи з тяжкими хронічними захворюваннями за відсутності такої належної медичної допомоги становить порушення статті 3 Конвенції як нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження.

Суд виходить із того, що стан здоров`я ОСОБА_4 на теперішній час та необхідність спеціалізованого, регулярного, контрольованого лікування, свідчить про те, що подальше тримання обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора створює реальний ризик настання незворотних наслідків для її здоров`я та життя.

З урахуванням ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також загальних засад кримінального провадження (статті 2, 7, 8, 11 КПК України), дієвість кримінального провадження не може забезпечуватися ціною істотного ризику для життя та здоров`я обвинуваченої.

6. Пропорційність запобіжного заходу та висновок суду.

Оцінюючи в сукупності характер та тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, наявність раніше встановлених судом ризиків, тривалість перебування обвинуваченої під вартою, дані про стан здоров`я обвинуваченої, які вже містяться у матеріалах кримінального провадження, а також її пояснення щодо погіршення самопочуття та необхідності регулярного медичного нагляду, які були надані суду, можливість забезпечення належного контролю за поведінкою обвинуваченої шляхом застосування цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України суд доходить висновку, що подальше тримання ОСОБА_4 , під вартою є непропорційним та не єдиним засобом забезпечення цілей кримінального провадження.

При цьому суд виходить із того, що заявлені прокурором ризики можуть бути нівельовані шляхом заборони обвинуваченій цілодобово залишати житло з покладенням наступних обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до суду, а в разі неможливості, з`явитися через поважні причини, завчасно повідомити про це суд, що здійснив виклик;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає (м. Богуслав Київської області) без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або місця роботи;

- утриматись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для подальшого застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вбачає необхідність зміни такого запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із покладенням на обвинувачену передбачених законом процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 199, 331, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 - відмовити.

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_4 обраний відносно неї запобіжний захід - тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів, до - 06 лютого 2026 року (включно).

Заборонити ОСОБА_4 , цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням наступних обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до суду, а в разі неможливості, з`явитися через поважні причини, завчасно повідомити про це суд, що здійснив виклик;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає (м. Богуслав Київської області) без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або місця роботи;

- утриматись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, до неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід, зокрема, тримання під вартою.

Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої.

Копію ухвали для виконання направити до відділення поліції № 2 Обухівського РУП ГУ Національної поліції в Київській області відповідно до ч.3 ст.181 КПК України.

Контроль за виконанням домашнього арешту здійснює орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої.

Згідно ст.181 ч.4 КПК України, орган уповноважений на виконання даної ухвали зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, а обвинувачена ОСОБА_4 негайно звільняється з-під варти, відповідно до вимог ч.1 ст.202 КПК України.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченій після її проголошення, під розписку.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - для відома та виконання вимог ч.5 ст. 202 КПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Резолютивна частина ухвали оголошена в судовому засіданні 09.12.2025.

Повний текст ухвали оголошено 12.12.2025 о 13 год 00 хв.

Суддя ОСОБА_1