У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000078 від 15.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 227 КК України,

встановив:

07.10.2025 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000078 від 15.07.2025 року, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 18.09.2025 року, вилученого 13.09.2025 року у ході проведення обшуку за місцем здійснення діяльності ГРК «Щастя», що знаходиться за адресою: м. Полтава, пров. Рибальський, 16, а саме: пістолету марки ФОРТ-12Р, номер НОМЕР_1 , магазину до вказаного пістолету та 12 патронів до нього з гумовими кулями.

На обґрунтування клопотання зазначив, що вказана травматична зброя з набоями належить ОСОБА_4 , він має на неї чинний дозвіл, проте була вилучена в нього вночі 13.09.2025 року при обшуку у приміщенні ГРК «Щастя» за адресою: м. Полтава, провулок Рибальський, 16. Вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення провадження відпала потреба, оскільки ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягується, жодних претензій з приводу цієї зброї працівники поліції у цій справі до нього не висловили, опору поліції він не чинив, цієї зброї не використовував, нікому не передавав, а тримав при собі. Дозвільні документи на зброю оформлені в установленому законом порядку.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 своє клопотання підтримав з підстав у ньому зазначених.

Прокурор до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення клопотання заперечив, мотивуючи, що вказані речі визнані у справі речовими доказами.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, слідчий суддя приходить до такого висновку.

У провадженні СУ ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 15.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 227 КК України, а саме про те, що невстановлені особи одного із готельно-ресторанних комплексів м. Полтави, діючи умисно, реалізують на території розважального закладу алкогольну продукцію сумнівної якості, вживання якої є небезпечною для здоров`я людини та без наявних акцизних марок, у великих розмірах.

Згідно з заявою ОСОБА_5 , на території ГРК «Щастя», який знаходиться за адресою: м. Полтава, пров. Рибальський, 16 продають неякісний алкоголь без акцизних марок. Крім того, відповідно до рапорту Управління стратегічних розслідувань в Полтавській області ДСР НП України оперативним шляхом було встановлено, що у вищевказаному закладі, всупереч розпорядження Полтавської ОВА № 220 від 26.02.2025 року, реалізація алкогольної продукції здійснюється поза дозвільний часу комендантську годину, а саме з 24:00 год. до 04:00 год.

19.08.2025 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Полтави розглянуто клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури та постановлено ухвалу, якою надано дозвіл прокурорам у вказаному провадженню на проведення обшуку на території ГРК Щастя, який знаходиться за адресою: м. Полтава, пров. Рибальський, 16.

13.09.2025 в період часу з 00:31 год. до 07:22 год., прокурором Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_6 проведено обшук за вказаною адресою, в ході якого було виявлено та вилучено: видаткову накладну №РН-0000634 від 27.08.2025 на 1 арк; товарно-транспортну накладну б/н від 27.08.2025 на 2 арк; чорнові записи на 1 арк; системний блок чорно-коричневого кольору без бічної кришки №GFK 02089 в кількості 1 шт; системний блок марки Antek чорного кольору без номерних позначень в кількості 1 шт.; предмет ззовні схожий на пістолет марки ФОРТ-12Р, номер НОМЕР_1 , магазин до вказаного пістолету та 12 предметів ззовні схожих на патрони з гумовими кулями; 12 скляних пляшок ігристого вина, різних марок, що не мають акцизних марок та акцизних позначень; 45 скляних пляшок вина, різних марок, що не мають акцизних марок та акцизних позначень; 32 скляні пляшки вина, різних марок, що не мають акцизних марок та акцизних позначень.

Постановою прокурора Полтавської окружної прокуратури від 13.09.2025 року вказане майно визнано речовими доказами.

18.09.2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави на це майно накладено арешт, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження, для збереження слідової інформації, у зв`язку із забезпеченням проведення необхідних слідчих та інших процесуальних дій та встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також у зв`язку з тим, що вилучені речі визнано речовими доказами.

Згідно зі ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 2 частини 1статті 174 КПК України встановлено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Європейським судом з прав людини у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

У справі "Свіргунець проти України" ЄСПЛ навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Власник майна ініціюючи перед слідчим суддею питання щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а саме, звернувшись до слідчого судді з даним клопотанням, має обґрунтовані підстави, вважати, що такий спосіб захисту його прав є належним.

Об`єктом судового контролю слідчого судді, серед іншого, є оцінка того, чи відповідні процесуальні дії не мають характер надмірного втручання у право власності володільця майна.

З аналізу зазначених вище норм процесуального законодавства вбачається, що навіть якщо ухвалою слідчого судді про обшук надано дозвіл на вилучення певного майна, яке у подальшому було арештоване, це не може бути перешкодою для перевірки наявності підстав для обмеження власника майна у його конституційному праві володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

У цій ситуації, не можна залишити поза увагою і те, що застосовуючи відповідні обмеження, орган досудового розслідування повинен перевірити і довести те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, чого у даній справі належним чином зроблено не було, адже слідчому судді не надано переконливих доказів на підтвердження того, що таке майно має доказове значення у кримінальному провадженні і у разі задоволення клопотання заявника таке майно буде втрачено.

Наведене, за переконанням слідчого судді, не може бути залишено без належної процедури судового контролю, зокрема в частині наявності законних підстав для обмеження права власності, який гарантовано статтею 16 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання у приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна у кримінальному провадженні, тобто мирного володіння таким майном.

До особи яка є власником або володільцем майна, має бути застосована належна правова процедура.

В ході розгляду клопотання даних про те, що арештоване майно має незаконне походження не здобуто.

Також слідчим суддею враховано і те, що у кримінальному провадженні має існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, у тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається у понятті "справедливого балансу", який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження.

Слідчий суддя враховує, що сторона обвинувачення не надала жодних доказів протиправного використання пістолету марки ФОРТ-12Р, номер НОМЕР_1 , магазину до вказаного пістолету та 12 патронів до нього з гумовими кулями, а також його доказового значення у контексті цієї справи. ОСОБА_4 має дійсний до 19.06.2026 року дозвіл №11898 на його зберігання та носіння, відповідно до посвідчення НОМЕР_2 , до кримінальної відповідальності у цій справі не притягується.

Виходячи з наведених вище доводів та мотивів, слідчий суддя приходить до висновку, що подальше обмеження власника у праві використання майна, суперечить наведеним положенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та буде непропорційним легітимній меті забезпечення досудового розслідування кримінального правопорушення, у якому проведені першочергові слідчі дії.

Тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати арешт майна у кримінальному провадженні № 0000078 від 15.07.2025 року, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 18.09.2025 року, вилученого 13.09.2025 року у ході проведення обшуку за місцем здійснення діяльності ГРК «Щастя», що знаходиться за адресою: м. Полтава, пров. Рибальський, 16, а саме: пістолету марки ФОРТ-12Р, номер НОМЕР_1 , магазину до вказаного пістолету та 12 патронів до нього з гумовими кулями.

Зобов`язати уповноважену особу у кримінальному провадженні № 0000078 від 15.07.2025 року повернути вказане майно власнику ОСОБА_4 за наявності в нього чинного дозволу на право носіння та зберігання цієї зброї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7