Справа № 283/457/21
Провадження №1-кп/283/12/2025
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ), розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 20.12.2017 за № 0000968, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого оператором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », має на утриманні двох малолітніх дітей - 2013 та 2016 р.н., не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

19.12.2017 близько 16 год. 30 хв. водій ОСОБА_5 , керуючи технічно несправним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме із заглушеним гідравлічним гальмовим приводом задніх гальмівних механізмів, рухався по автодорозі, що по вул. Приходька в м. Малині зі сторони м. Житомира у напрямку центру м. Малина Житомирської області.

Рухаючись поблизу будинку №67 по вул. Приходька в м. Малині, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожнім знаком 5.35.1 ПДР України «Пішохідний перехід» та розташований поблизу кіоску хлібобулочних виробів, водій ОСОБА_5 виявив пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу справа наліво по відношенню до руху автомобіля.

В порушення вимог пунктів 18.1 та 31.4.1 а, б Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, ОСОБА_5 не зменшив швидкість руху автомобіля та не зупинив його вчасно через несправність задніх гальмівних механізмів, тим самим не надав дорогу пішоходу, в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_7 передньою частиною свого автомобіля, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла у вигляді перелому кісток спинки носа, садна лівої гомілки та перелому обох кісток у верхній третині лівої гомілки, яка за своїми наслідками призвела до стійкої втрати загальної працездатності на 40% та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як така, що призвела до стійкої втрати загальної працездатності більш, ніж на 1/3 (33,3%).

Безпосередніми причинами даної дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, а також порушення правил експлуатації транспорту, зокрема вимог п.п. 31.4.1 а, б) Правил дорожнього руху України.

ІІ. Позиція учасників судового розгляду

Обвинувачений ОСОБА_5 протягом судового провадження не визнавав своєї вини у інкримінованому обвинуваченні та заявлені вимоги цивільного позову, оскільки вважав, що потерпілий ОСОБА_7 своїми діями самостійно створив аварійну ситуацію. У судовому засіданні 15.10.2025 та в судових дебатах ОСОБА_5 повідомив суду, що вину визнає, однак умислу на спричинення потерпілому шкоди не мав, розкаюється в тому, що сталося; готовий відшкодовувати потерпілому шкоду у межах доведеності позову, які встановить суд.

Будучи допитаним, обвинувачений ОСОБА_5 надав показання про те, що 19.12.2017 приблизно о 16:30 їхав на автомобілі «Део Ланос» зі сторони м. Житомира в м. Малин. За містом швидкість авто була 70 - 80 км/год, при в`їзді в місто - 60 км/год, а потім ще менша: в місті орієнтовно 50 км/год. Дорога була дуже слизька, на проїзній частині дороги був дуже укатаний сніг. Обвинувачений зауважив, що виріс у тому районі міста, тому добре орієнтувався у розташуванні дорожніх знаків та розмітки. Хоч було і засніжено, він знав, що там є пішохідний перехід. Однак люди часто користувались не пішохідним переходом, а стежкою навкіс. Спочатку розташовувалася «зебра» - навпроти хлібного кіоску, потім знак, а далі через 4-5 м стежка. Приблизно за 150-200 м бачив, як людина знаходилась біля хлібного кіоска. Зменшив швидкість. Потім чоловік зробив декілька кроків в напрямку світлофору і різко пішов стежкою до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » через дорогу, при цьому він не зупинявся і не дивився на дорогу, здалося, що поспішав. Обвинувачений почав гальмувати та подав звуковий сигнал. Чоловік почав рухатись назад. Автомобіль «скользив», тому взяв кермом праворуч та застосував ручне гальмо, щоб заблокувати усі чотири колеса, оскільки за 2-3 дні до події він самостійно заглушив гальмівну систему задніх коліс. Зіткнення відбулося переднім номерним знаком в ліву ногу пішохода. Після цього автомобіль проїхав ще 15-20 м і зупинився. Обвинувачений пішов до потерпілого. Через те, що автомобіль заважав руху, він вирішив відігнати його, та припаркував біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Коли швидка допомога забрала потерпілого, обвинувачений поїхав додому, взяв гроші, придбав ліки, вартість яких була в межах 10000 грн, заніс їх потерпілому та залишив йому свій номер телефону. Пізніше приходив його провідувати, запитував про потреби для лікування. На місці події потерпілий сказав, що не має претензій, а пізніше від дружини потерпілого почалися погрози, тому перестав з ними спілкуватись. За час, що минув з дня події, більше нічого не відшкодовував.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Потерпілий ОСОБА_7 під час судового розгляду надав показання про те, що 19.12.2017 близько 16:30 пішов купити хліб. Перейшов від стоянки банкнотної фабрики на іншу сторону. Повертався назад до стоянки по пішохідному переходу, який позначений дорожніми знаками. На вулиці було штучне освітлення, на дорозі був сніговий накат. Транспорту справа не було, а ліворуч на достатній відстані - більше 100 м - був автомобіль, швидкість якого була приблизно 50 км/год та мав ближнє світло фар. Коли встиг вийти на дорогу і пройти метрів 2, почув звук сигналу автомобіля, що їхав ліворуч. Зупинився, побачив що «Ланос» темного кольору їде зі швидкістю орієнтовно 40 км/год, не зупиняється і продовжує рух. Зрозумів, що наїзду не уникне, бо відстань до автомобіля вже була не більше 25 м, і інстинктивно зробив крок чи два назад. Потім відбувся удар, від якого він впав на тротуар, вдарився головою і зрозумів, що перебита нога. Спочатку підбігла жінка, а потім підійшов чоловік, з його слів зрозумів, що це водій автомобіля. Хтось викликав швидку, поліцію. Хвилин через 20 приїхала швидка і його забрали в лікарню, де діагностували відкритий перелом ноги з уламками, також перелом носа і інші дрібні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав показання, що 19.12.2017, в проміжку часу з 16:30 до 17:00, коли вже темніло, але видимість була ще нормальна, він перебував поруч зі своїм авто, яке стояло у «кармані» навпроти хлібного кіоска, за 20 м від місця ДТП. Пролітав сніг, на дорозі було слизько від того, що сніг укатали колесами автомобілі. Почув сигнал автомобіля. Коли повернувся на звук, то побачив, як авто із заблокованими передніми колесами рухалося юзом, задні колеса рухались вільно. Швидкість авто була приблизно 50 км/год. Десь через 4 с від сигналу відбувся удар і пішохід відлетів приблизно на 5 м від пішохідного переходу, в напрямку центра міста та впав на тротуар. Автомобіль ще проїхав метрів 10, взявши праворуч, і вперся в купу снігу, зупинився за 15-20 м від дорожнього знака. Свідок викликав швидку допомогу. Також свідок зауважив, що автомобіль почав сигналити, коли орієнтовно знаходився поруч із заїздом в двір житлової забудови і там же розпочав гальмувати. Де в цей час був пішохід, свідок не звернув увагу, але видно, що потерпілий йшов від хлібного кіоска, був з хлібом. Дорога була почищена, але розмітки видно не було. Зіткнення відбулося ближче до тротуару, біля будинку АДРЕСА_2 . Після події водій авто підійшов до потерпілого, запитав про допомогу, а потім пішов і поїхав з місця події, десь припаркував авто, а потім знову прийшов.

Свідок ОСОБА_9 надав показання про те, що 19.12.2017 близько 16 години разом з ОСОБА_5 на автомобілі повертались до м. Малина. За кермом був ОСОБА_5 , а свідок - на передньому пасажирському сидінні. Починало сутеніти, але було ще видно. На дорозі була ожеледиця, снігу не було. Автомобіль рухався зі швидкістю 40-50 км/год. При в`їзді в м. Малин свідок побачив як зі сторони Фабрики банкнотного паперу дорогу перейшла людина до хлібного кіоску. Потім ця людина повернула в напрямку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », пройшовши 5 м, різко вийшла на дорогу приблизно за 5 м від пішохідного переходу. В цей час автомобіль був за 50-100 м від людини. ОСОБА_5 почав сигналити і майже відразу гальмувати. Пішохід дійшов майже до середини проїзної частини, а потім повернувся і пішов назад, зупинився біля бордюру, але на тротуар не вийшов. ОСОБА_5 тим часом взяв кермом праворуч і затягнув ручне гальмо. Відбулося зіткнення передньою правою частиною автомобіля. Коли автомобіль зупинився, свідок та ОСОБА_5 пішли до потерпілого. Хтось із перехожих викликав швидку допомогу. Потім потерпілого забрали до лікарні. ОСОБА_5 також поїхав у лікарню, де придбав ліки та передав їх лікарям, а чек віддав дружині потерпілого.

На підтвердження винуватості стороною обвинувачення надано, а судом досліджено наступні письмові докази:

-витяг з ЄРДР (т.2 а.с.123-127);

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.12.2017, згідно з яким огляд проводився при похмурій погоді, температурі повітря -3, опади у вигляді снігу; оглядом встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди - перехрестя на вулиці Приходька міста Малина, на пішохідному переході, проїзна частина пряма у плані; покриття дороги асфальтобетонне, сніг катаний - 0,7 см; дорожнє покриття загальною шириною 12 м, призначено для руху в двох напрямках; на даній ділянці дороги наявні дорожні знаки 5.35.1, 5.35.2 ПДР «Пішохідний перехід» (т.2а.с. 133-138);

-медичний висновок №92 від 20.12.2017, згідно з яким у ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено (т.2 а.с.139);

-протокол огляду місця події від 20.12.2017, згідно з яким місце проведення огляду - паркувальний майданчик поблизу ІНФОРМАЦІЯ_5 ; під час огляду встановлено транспортний засіб «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль має поверхневі пошкодження: деформацію номерного знаку, пошкодження переднього бамперу зліва, пошкодження переднього правого ковпака, деформацію водійських дверей незначну, деформацію заднього бампера, подряпини заднього бампера справа, подряпини переднього бампера справа; долучена фототаблиця із зображеннями пошкоджених місць транспортного засобу (т.2 а.с.140-145);

-ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_6 від 22.12.2017, якою накладено арешт на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т.2 а.с.174);

-посвідчення водія ОСОБА_5 та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/0928962 на автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.2 а.с.150-152);

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16.02.1998, згідно з яким автомобіль «DAEWOO LANOS», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_10 , жителю м. Познань, Польської Республіки (т.2 а.с. 153-154);

-висновки судово-медичних експертиз №25 від 31.01.2018 та №40 від 16.02.2018, згідно з якими у ОСОБА_7 , 1960 р.н., відповідно до записів медкарти малися тілесні ушкодження у вигляді внутрішньосуглобового багатоуламкового відкритого перелому обох кісток в/3 лівої гомілки зі зміщенням, та закритого перелому кісток носа, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню важкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, могли виникнути від дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок ДТП (т.2 а.с.155-156);

-повідомлення головного лікаря ІНФОРМАЦІЯ_7 №41 від 12.01.2018 про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перебував на стаціонарному лікуванні з 19.12.2017 по 26.12.2017 в хірургічному відділенні; діагноз: відкритий внутрішньосуглобовий багатоуламковий перелом обох кісток верхньої третини лівої гомілки зі зміщенням; закритий перелом кісток носа; обстежений при поступленні на стан алкогольного сп`яніння апаратом «Алкотест», результат негативний (т.2 а.с.157);

-висновок експерта ІНФОРМАЦІЯ_9 №71 від 02.03.2018, згідно з яким при зовнішньому огляді деталей і механізмів робочої гальмової системи автомобіля «DAEWOO LANOS», р.н. НОМЕР_2 , встановлено, що головний гальмовий циліндр, який скомпоновано разом із регуляторами тиску гальмової рідини гальмових механізмів задніх коліс, знаходиться на конструктивно встановленому місці в сухому чистому стані; металеві трубопроводи живлення передніх гальмових механізмів за допомогою штуцерів під`єднані до відповідних отворів головного гальмівного циліндра, слідів підтікання рідини не виявлено; металеві трубопроводи живлення гальмових механізмів задніх коліс мають пошкодження у вигляді розломів, вільні кінці трубопроводів зі сторони регуляторів тиску гальмової рідини задніх коліс загерметизовані шляхом наплавлення металевих трубок, кінематичний зв`язок з гальмовими механізмами задніх коліс відсутній; на момент огляду, відповідно і на момент ДТП, внаслідок відключення гідравлічних приводів задніх гальмівних механізмів - гальмівна система автомобіля DAEWOO LANOS, р.н. НОМЕР_2 , знаходилась в технічно несправному та непрацездатному стані; виявлені несправності носять суто експлуатаційний характер та могли бути виявлені водієм до ДТП та усунуті під час проведення кваліфікованого технічного обслуговування; виявлені несправності не відповідають вимогам п.31.4.1 а, б) Правил дорожнього руху України; виявлене заглушення гідравлічного гальмового приводу задніх гальмівних механізмів знижує ефективність гальмування автомобіля. На момент ДТП рульове керування, ходова частина автомобіля «DAEWOO LANOS», р.н. НОМЕР_2 , знаходилося в технічно працездатному стані та не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або ознак технічного характеру, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (т.2 а.с. 160-173);

-протокол проведення слідчого експерименту від 26.03.2018 за участю ОСОБА_5 , зі схемою та ілюстративною таблицею, в яких зафіксовано як учасник детально розповів та показав на місці події обставини ДТП за його участю; зокрема, ОСОБА_5 під час слідчого експерименту, на участь у якому погодився добровільно, та місці події з використанням автомобіля DAEWOO LANOS, р.н. НОМЕР_2 , вказав та показав, як він керував автомобілем та рухався у напрямку центру м. Малина зі швидкістю 40-60 км/год. Під час руху раптово перед ним на дорогу, справа наліво відносно руху автомобіля, вийшов та перетинав дорогу пішохід. Пройшовши кілька метрів, пішохід зупинився та встиг зробити крок назад. Побачивши пішохода, ОСОБА_5 почав подавати йому сигнал та встиг загальмувати приблизно в момент наїзду на пішохода. Звуковий сигнал та гальмування застосовувались одночасно, однак це не відвернуло ДТП, оскільки автомобіль на кризі не зміг вчасно зупинитися. Встановлено, що на момент ДТП транспортний засіб знаходився на проїзній частині вул. Приходька в напрямку центру міста, на відстані поперечно 2,7 м від правого краю дороги, повдовжньо на рівні задньої частини транспортного засобу з дорожнім знаком «Пішохідний перехід» та хлібною лавкою та умовною лінією будинку №65; пішохід лівим боком знаходився по центру передньої частини автомобіля на відстані 3,3 м від правого краю дороги. Встановлено, що пішохід ділянку 3,3 м пройшов за т1: 2,5 с; т2: 2,0 с; т3: 2,5 с. До ДТП авто рухалося на відстані 2,7 м від правого краю дороги. На якій відстані знаходився автомобіль від пішохода на момент його виходу на проїзну частину, свідок вказати не зміг (т.2 а.с.175-184);

-висновок експерта №318 від 18.04.2018 ІНФОРМАЦІЯ_9 , згідно з яким, з технічної точки зору, при заданих вихідних даних, зокрема тип дорожнього покриття - асфальтобетон, сніговий накат, обледеніле, водій автомобіля DAEWOO LANOS, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , за умови технічно працездатної гальмової системи - не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, отже за умови непрацездатності гальмової системи внаслідок відключення гідравлічних приводів задніх гальмових механізмів - водій тим більше не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. У даній дорожній обстановці водієві ОСОБА_5 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 18.1, 31.4.1 а,б) Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, в умовах місця пригоди при заданому комплексі вихідних даних в діях водія ОСОБА_5 - не вбачається невідповідностей технічним вимогам п.п. 12.3, 18.1 ПДР України. Дії водія ОСОБА_5 - не відповідали технічним вимогам п. 31.4.1 а,б) ПДР України. З технічної точки зору, при заданому комплексі вихідних даних, в причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки і виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди - є рух пішохода ОСОБА_7 в напрямку смуги руху автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , в момент знаходження останнього на відстані, недостатній для термінової зупинки автомобіля до лінії руху пішохода, з моменту виникнення небезпеки для руху (т.2 а.с.187-192).

-протокол огляду місця події від 19.06.2018 зі схемою та ілюстративною таблицею, місцем проведення огляду є відкрита ділянка місцевості, автомобільна дорога Т.06.07 «Черняхів-Малин-Термахівка» по АДРЕСА_1 з тильної частини будинку АДРЕСА_2 . Проведеним оглядом встановлено, що рух на вказаній ділянці автомобільної дороги організовано за допомогою дорожньої розмітки п.1.14.1 («зебра»), дорожніх знаків 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід». Проведеними замірами встановлено наступне: ширина дороги становить 12,8 м, ширина дорожньої розмітки п.1.14.1 становить 3,98 м, відстань між дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 становить 15,2 м, ширина тротуару ліворуч в напрямку проведення огляду 1,65 м, відстань від проїзної частини до дорожнього знака 5.35.1 становить 1,35 м, відстань від проїзної частини до дорожнього знака 5.35.2 становить 0,9 м, відстань від проїзної частини до тротуару ліворуч становить 2,8 м, відстань від проїзної частини до кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_10 » становить 4,75 м, відстань від тротуару до кіоску становить 1,15 м, відстань від проїзної частини до кута будинку АДРЕСА_2 становить 14,4 м (т.2 а.с.193-199);

-ухвалу слідчого судді від 21.06.2018 про призначення фототехнічної експертизи відеозапису зовнішньої камери відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на якому зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 19 грудня 2017 року близько 16 години 20 хвилин, неподалік будинку АДРЕСА_2 (т.2 а.с.200-201);

-висновок експерта №19/12-1/198-СЕ/18 від 06.03.2019, яким встановлено, що виходячи з наданих на дослідження відеозаписів, з моменту початку руху пішохода від дорожнього знака 5.35.1 до моменту скоєння наїзду на нього пройшов час 3,88 с. Відповідно до відеозапису « ІНФОРМАЦІЯ_11 » від місця наїзду на пішохода до місця кінцевого розташування автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , подолав відстань 36...44 м. Відповідно до наданих на дослідження матеріалів встановлено, що місце наїзду розташовувалося в зоні дії дорожнього знака 5.35.1 Правил дорожнього руху України (т.2 а.с.204-212);

-постанову про визнання предмету речовим доказом від 21.12.2018, а саме диску з відеозаписом, на якому зображено факт пригоди від 19.12.2017 (т.2 а.с.216);

-висновок експерта №3/399 від 04.06.2019 за результатами комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, згідно з яким встановлено, що час руху пішохода ОСОБА_7 з моменту його виходу на проїзну частину та до моменту наїзду становить 3,48±0,04с. При швидкості руху ТЗ 50 км/год відстань від автомобіля до пішохода в момент його виходу на проїзну частину дороги становила 48,3 м, а зупиночний шлях за умови технічно справної гальмівної системи - 47,3 м. Таким чином, за умови технічно працездатної гальмової системи та швидкості руху автомобіля 50 км/год, водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. При вказаних даних, але з фактично встановленими несправностями гальмівної системи задніх коліс, водій ОСОБА_5 - не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 . При умові руху автомобіля зі швидкістю 60 км/год водій ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода як зі справним, так і з несправним механізмом гальмуванням. У даній дорожній обстановці водієві ОСОБА_5 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 12.4, 18.1 та 31.4.1 (б) Правил дорожнього руху України. Відповідно до висновку експерта №71 від 02.03.2018 встановлено несправність гальмової системи автомобіля, тому дії водія ОСОБА_5 не відповідали технічним вимогам п. 31.4.1 (б) ПДР України (т.2 а.с. 219-233);

-ухвалу слідчого судді від 25.09.2019 про доручення на проведення експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.234-235);

-протокол проведення слідчого експерименту від 13.09.2019 за участю ОСОБА_7 , зі схемою та ілюстративною таблицею, в яких зафіксовано як учасник детально розповів та показав на місці події про обставини ДТП за його участю; зокрема, ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, на участь у якому погодився добровільно, та місці події вказав та показав, як він вийшов на проїзну частину на відстані 1,8 м від лівого краю дорожньої розмітки 1.14 ПДР України. Вказав, що місце наїзду знаходиться на відстані 0,5 м від правого краю дорожньої розмітки 1.14 ПДР України, на відстані 2,05 м від правого краю вул. Приходька відносно напрямку руху автомобіля «Ланос». Потерпілий ОСОБА_7 показав розташування автомобіля в той момент, коли автомобіль почав подавати звуковий сигнал: автомобіль розташовувався на відстані 32 м від місця наїзду та на відстані 1,9 м до правого краю проїзної частини в напрямку свого руху. В момент наїзду на нього даний автомобіль передньою частиною знаходився в місці розташування, а відстань від правого краю проїзної частини становила 1,2 м. Автомобіль рухався зі швидкістю 40 км/год (т.2 а.с.237-247).

-протокол проведення слідчого експерименту від 02.01.2020 за участю свідка ОСОБА_8 , зі схемою та ілюстративною таблицею, в яких зафіксовано як свідок детально розповів та показав на місці події про обставини ДТП. Свідок ОСОБА_8 знаходився на іншому боці вулиці, перебував біля власного автомобіля, тоді він почув звук сигналу автомобіля та побачив сам автомобіль марки «Ланос» чорного кольору, який рухався з напрямку м. Житомира у м. Малин. Рухався той автомобіль близько 50 км/год. Водій автомобіля подав сигнал пішоходу, який рухався по пішохідному переходу від хлібного кіоску. Потім ОСОБА_8 побачив, що водій автомобіля «Ланос» після сигналу, проїхавши близько півметра, почав гальмувати, однак автомобіль не зупинився, передні колеса у ньому заблокувалися та юзом автомобіль продовжив рух у напрямку пішохода та здійснив на нього наїзд на переході близько 1 метра від бордюра. Після цього автомобіль юзом попрямував далі і зупинився на відстані близько 20 м від місця зіткнення. За допомогою автомобіля статиста марки «Део Ланос» було здійснено рух зі швидкістю 40 км/год та 50 км/год. Після цього свідок ОСОБА_8 зазначив, що дійсно автомобіль марки «Ланос» на час ДТП рухався саме зі швидкістю 50 км/год. У подальшому свідок вказав на місце розташування автомобіля, звідки він побачив, що пролунав звук сигналу, а саме на відстані 0,5 м від бордюра та на відстані 4,60 м від кута будинку АДРЕСА_3 . Потім свідок ОСОБА_8 вказав, що автомобіль, проїхавши 0,50 м, почав гальмувати, а саме на відстані 1,30 м від бордюра. За допомогою автомобіля статиста свідок вказав на місце наїзду на пішохода на пішохідному переході: 1,70 м від бордюра до передньої осі правого колеса, 2,55 м від осі заднього колеса до бордюра та на відстані 20,20 м від кута будинку АДРЕСА_3 (т.3 а.с.1-6);

-протокол проведення слідчого експерименту від 02.02.2020 за участю свідка ОСОБА_9 , зі схемою та ілюстративною таблицею, в яких зафіксовано як свідок детально розповів та показав на місці події про обставини ДТП. Так, свідок ОСОБА_9 пояснив, що 19.12.2017 близько 16 год. він разом із ОСОБА_11 їхав із с. Горинь Малинського району по автодорозі Житомир-Малин, з напрямку м. Житомир у напрямку центра м. Малин. Тоді ОСОБА_12 керував автомобілем марки «Ланос» та їхав зі швидкістю 40-50 км/год по вулиці Приходька м. Малина. Під час руху побачив на тротуарі біля приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_10 » пішохода, який попрямував по тротуару у напрямку центра міста та, відійшовши близько 10-15 м від магазину, почав здійснювати перехід вулиці, вийшовши на смугу руху, по якій рухався ОСОБА_12 автомобілем. ОСОБА_12 , виявивши пішохода на дорозі, просигналив та почав гальмувати, але через ожеледицю автомобіль зупинити не вдалось, на слизькому покритті його понесло і відбулося зіткнення передньою частиною авто з пішоходом. Було здійснено експериментальні заїзди по швидкостям, після чого свідок ОСОБА_9 пояснив, що швидкість руху автомобіля, з якою рухався ОСОБА_12 відповідає 40-50 км/год. У подальшому, за допомогою автомобіля статиста, свідок вказав на місце, звідки водій ОСОБА_12 подав сигнал, а саме розташувавши автомобіль статист на смузі руху на відстані 1,30 м від краю дороги та 4,40 м від кута будинку АДРЕСА_3 , що відмічено на схемі під №1. Потім вказав на місце, де ОСОБА_12 почав гальмувати, що відмічено на схемі під №2, на відстані 4,80 м від кута будинку АДРЕСА_3 . Тоді ОСОБА_12 під час руху, гальмування, кермо повернув праворуч. Так, з моменту гальмування автомобіль юзом рухався до місця зіткнення з пішоходом 37,70 м. Місце наїзду на пішохода відмічено під №3. Свідок ОСОБА_9 за допомогою автомобіля статиста вказав на місце наїзду, розташування автомобіля на смузі руху розмірами 0,20 м від переднього правого колеса та 0,50 м від заднього колеса до бордюра, 6,40 м від кута будинку АДРЕСА_2 (т.3 а.с.7-12);

-висновок експерта №3/993 від 30.10.2019, яким встановлено, що при швидкості руху ТЗ 40 км/год відстань від автомобіля до пішохода в момент його виходу на проїзну частину дороги становила 38,7 м, а зупиночний шлях за умови технічно справної гальмівної системи - 33 м. Таким чином, за умови технічно працездатної гальмової системи та швидкості руху автомобіля 40 км/год, водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. При вказаних даних, але з фактично встановленими несправностями гальмівної системи задніх коліс, водій ОСОБА_5 - не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 . В наведених дорожніх умовах (при заданому комплексі вихідних даних), з технічної точки зору, в діях водія ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1, 31.4.1 (а, б) Правил дорожнього руху України. В наведених дорожніх умовах (при заданому комплексі вихідних даних), з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та даної дорожньо-транспортної пригоди знаходиться - невідповідність дій водія ОСОБА_5 вимогам п. 18.1, 31.4.1 (а, б) Правил дорожнього руху України (т.3 а.с. 14-21);

-постанову про перекваліфікацію злочинних дій у кримінальному провадженні від 30.04.2020 (т.3 а.с.23);

-протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 13.06.2020 з відеозаписом та схемою, під час якого свідкові запропоновано провести слідчий експеримент, під час якого вказати, з якою саме швидкістю рухався водій автомобіля марки «Део Ланос» ОСОБА_5 та де саме відносно проїзної смуги було здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Так, свідок ОСОБА_8 пояснив, що дана пригода трапилася 19.12.2017 близько 16.45 год. у АДРЕСА_2 . Він зупинився автомобілем марки «ВАЗ» навпроти кіоску «Хліб». Побачив чоловіка, яким виявився потерпілий ОСОБА_7 , який купував хліб. Потім останній почав здійснювати перехід дороги у місці пішохідного переходу на інший бік зліва направо, а стосовно руху автомобіля «Део Ланос» справа наліво. Водій автомобіля «Део Ланос», побачивши пішохода, почав сигналити та гальмувати, а потім здійснив наїзд на ОСОБА_7 на пішохідному переході. Так, під час слідчого експерименту автомобілем-статистом «Део Ланос» було здійснено наступні заїзди: А (1)-70 км/год; Б (2) - 40 км/год; В (3) - 60 км/год; Г (4) - 30 км/год; Д (5) - 50 км/год. Так, свідок ОСОБА_8 пояснив, що п`ятий заїзд автомобіля-статиста співпадає зі швидкістю, з якою рухався на час ДТП водій ОСОБА_5 (т.3 а.с.24-27);

-повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 30.12.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (т.3 а.с.28-29);

-ухвали слідчого судді від 18.03.2020 та 23.03.2020 про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме: оригіналу медичної документації ОСОБА_7 та протоколи тимчасового доступу до речей та документів (т.3 а.с. 60-75);

-постанову про призначення та доручення виконання додаткової судово-медичної експертизи від 02.04.2020 (т.3 а.с.77-78) та висновок експерта №52 від 28.04.2020, з якого встановлено, що згідно із записами медичних документів, даних рентгенологічного дослідження у ОСОБА_7 виявлено тупу поєднану травму тіла у вигляді перелому кісток спинки носа, садна лівої гомілки та перелому обох кісток у верхній третині лівої гомілки, яка утворилася від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару виступаючих частин легкового автомобіля, що рухався при наїзді його на пішохода, з послідуючим падінням, за обставин та в терміни, що вказані в медичних документах. На момент спричинення тілесних ушкоджень дана травма мала ознаки тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості як така, що не є небезпечною для життя, але призвела до тривалого розладу здоров`я. На час проведення комісійної експертизи у ОСОБА_7 виявлено наслідки тілесних ушкоджень у вигляді різко вираженої (згинально-розгинальної) контрактури III (третього) ступеню та хибного суглобу верхньої третини. Відповідно до ст. 147 п. в) «Таблиці процентів втрати загальної працездатності в результаті різноманітних травм» різко виражена контрактура колінного суглоба тягне за собою різку втрату загальної працездатності на 30 %, хибний суглоб малогомілкової кістки відповідно до ст. 151 п. в) цієї ж «Таблиці» тягне за собою стійку втрату загальної працездатності на 10 %. Таким чином спричинена ОСОБА_7 тупа поєднана травма тіла за своїми наслідками призвела до стійкої втрати загальної працездатності на 40 %, тому відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як така, що призвела до стійкої втрати загальної працездатності більш ніж на 1/3 (33,3%), а між отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями та встановленням другої групи інвалідності безстроково є прямий причинно-наслідковий зв`язок (т.3 а.с.84-86);

-постанову про призначення та доручення виконання автотехнічної експертизи від 24.07.2020 та висновок експерта №2113/3349/20-25 від 09.12.2020, згідно з яким показання ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 є технічно неґрунтовними та не можуть бути прийняті для подальших розрахунків, так як використання неґрунтовних показів може призвести до хибних висновків. Показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 є технічно обґрунтованими та можуть бути прийняті для подальших розрахунків. Порівнюючи визначену величину зупинного шляху автомобіля «DAEWOO LANOS», при умові швидкості руху автомобіля 40 км/год - 50 км/год (зі справною гальмівною системою - 33,0/47,7 м та з несправною - 45,1/66,8 м), з відстанню, на якій для водія даного автомобіля виникає небезпека для руху (38,7/48,3 м), є підстави для висновку, що в даній дорожній обстановці при русі зі швидкістю 40 км/год - 50 км/год водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху, при працездатній гальмовій системі та не мав такої можливості при непрацездатній гальмовій системі. При швидкості руху автомобіля 60 км/год ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода як при справній гальмівній системі, так і при несправній. З технічної точки зору та згідно з наведеними розрахунками в діях водія ОСОБА_5 вбачається невідповідність технічним вимогам пунктів 18.1. та 31.4.1.а) Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, в наведених умовах дорожнього руху, слід вважати невідповідність дій водія ОСОБА_5 , які суперечили вимогам пунктів 18.1. та 31.4.1.а) Правил дорожнього руху України (т.3 а.с.87-96);

Допитаний під час судового розгляду судовий експерт ОСОБА_13 роз`яснив, що під час проведення експертного дослідження та складання висновку експерта №3/399 від 04.06.2019 ним бралися коефіцієнти зчеплення згідно із методикою. При цьому він брав до уваги стан дорожнього покриття, що зафіксований в матеріалах кримінального провадження, зокрема й на відеозаписах. Експерт зауважив на доводи сторони захисту, що коефіцієнт зчеплення 0.2 міг бути застосований у випадку, якщо б сніговий накат на дорожньому покритті був настільки гладким, що прирівнювався до ожеледиці. Однак з матеріалів справи ним було встановлено, що сніг був наявний, але не підтанувший і не такий як ожеледиця. При застосуванні меншого коефіцієнта щеплення збільшувався б зупинний шлях автомобіля, але це б не відповідало дорожній обстановці. Для застосування мінімального коефіцієнту сніговий накат мав відблискувати як ожеледиця або бути підтанувший від температури коліс, однак таких ознак у матеріалах кримінального провадження не було.

Судовий експерт ОСОБА_14 надав роз`яснення висновку експерта № 2113/3349/20-25 від 09.12.2020, згідно з яким коефіцієнти, які використовуються під час проведення експертизи, беруться експертом з методичної літератури з врахуванням вихідних даних для проведення конкретної експертизи. Так, автомобіль не вважається завантаженим при умові, що в ньому, крім водія, наявний один пасажир. Для того, щоб автомобіль вважався повністю завантаженим, у ньому має бути три пасажири. Коефіцієнти зчеплення в методиці розраховувались для автомобілів старого покоління, сучасні автомобілі мають кращі параметри зчеплення та гальмування. Застосування в даній дорожній ситуації іншого коефіцієнту зчеплення було б неправильним.

Судовий експерт ОСОБА_15 у судовому засіданні надав роз`яснення висновку експерта № 3/993 від 30.10.2019 та пояснив, що застосовані при експертному дослідженні коефіцієнти, зокрема, коефіцієнти зчеплення та сталого сповільнення, є табличними значеннями, що взяті із методичної літератури з урахуванням вихідних даних по кримінальній справі. Зокрема, він взяв коефіцієнт зчеплення 0,3, виходячи з того, що у вихідних даних було вказано стан дорожнього покриття - сніговий накат 0,7 см. В будь якому випадку судовий експерт самостійно не вигадує коефіцієнти, а застосовує згідно з методичними рекомендаціями. При умові, що такі коефіцієнти визначаються технічно на місці події за допомогою сертифікованого приладу, береться конкретно визначений коефіцієнт. При проведенні розрахунків виходив з того, що автомобіль не був завантажений, оскільки наявність в автомобілі одного пасажира відносить його до незавантажених.

ІV. Належність та допустимість доказів

Сторона захисту (адвокат ОСОБА_16 ) під час дослідження судом письмових доказів подала заперечення, в яких зазначила, що висновки експертів № 3/399 від 04.06.2019, № 3/993 від 30.10.2019, № 2113/3349/20-25 від 09.12.2020 є сумнівними, необґрунтованими та не узгодженими між собою, не відповідають вимогам достовірності та, як наслідок, не можуть бути використані як належні докази. Така позиція захисту обґрунтована тим, що судові експерти при проведенні розрахунків параметрів руху враховували як вихідні дані, що надані слідчим, так і нормативну частину параметрів - з довідників, інструкцій, методичних матеріалів, науково-дослідницьких робіт. Разом з тим, при обранні коефіцієнта часу наростання сповільнення технічно справного автомобіля експертами був прийнятий базовий коефіцієнт зчеплення з дорогою 0,2, а при обранні коефіцієнта сталого сповільнення технічного справного автомобіля (при тих же умовах) - коефіцієнт 0,3, що, на думку захисника, призвело до неправильних та необ`єктивних результатів експертних досліджень.

Також захисник зауважила, що висновки, зроблені під час експертного дослідження № 3/399 від 04.06.2019, не мають категоричного характеру, є сумнівними, отже, не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_5 , оскільки в силу ст.17 КПК України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи доводи, викладені у запереченнях, суд зауважує, що належність доказів в кримінальному процесі означає їхню відповідність обставинам справи, які підлягають доказуванню (ст. 85 КПК України). Це означає, що докази мають прямо чи непрямо стосуватися фактів, що мають значення для справи, і можуть вплинути на встановлення істини щодо них. Якщо докази не стосуються предмета доказування, вони є неналежними і не беруться до розгляду.

Для роз`яснення висновків за клопотанням сторони захисту було допитано судових експертів, які чітко та послідовно повідомили критерії, по яким беруться ті чи інші коефіцієнти для визначення параметрів руху. Всі експерти підтвердили, що взяті до обрахунків коефіцієнти відповідали вихідним даним щодо стану дорожнього покриття, завантаженості автомобіля.

Вихідні дані для проведення судових експертиз, такі як сніговий накат на дорожньому покритті та завантаження автомобіля одним пасажиром, на підставі яких експерти визначали відповідні коефіцієнти, узгоджуються з іншими дослідженими доказами, зокрема й з показаннями самого обвинуваченого, відтак не викликають сумнівів у їх достовірності.

Питання, які ставились на вирішення експертів у вказаних експертизах безпосередньо стосуються події кримінального правопорушення та мають значення для встановлення істини у провадженні, відтак доводи сторони захисту про те, що такі висновки є неналежними доказами, є безпідставними.

На доводи захисника щодо відсутності однозначного висновку у експертному дослідженні № 3/399 від 04.06.2019 суд зауважує наступне. Вказаний висновок експерта не є суперечливим чи сумнівним, навпаки, експертом перевірено та чітко визначено умови, за яких обвинувачений мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, а за яких - не мав.

Крім того, під час судового розгляду захисник обвинуваченого (адвокат ОСОБА_16 ) просив визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 13.06.2022 з тих підстав, що час проведення слідчого експерименту не відповідав обстановці події ДТП, в день події свідок займався своїми справами і не слідкував чітко за автомобілем ОСОБА_5 , тоді як під час слідчого експерименту вся увага свідка концентрувалась на автомобілі-статисті. Також ніяким чином під час заїздів не фіксувалась швидкість автомобіля.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_4 просив визнати недопустимим доказом висновок експерта №318 від 18.04.2018, оскільки для проведення експертизи були надані недостовірні вихідні дані щодо стану дорожнього покриття: тип дорожнього покриття - обледеніле.

Вирішуючи клопотання в цій частині суд враховує, що згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

При цьому суд враховує, що критеріями дотримання законного порядку здобуття доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

Оцінюючи доводи сторони захисту та представника потерпілого по вказаним вище критеріям, суд зауважує, що захисником та представником потерпілого не вказано, а судом не встановлено порушення процесуального порядку проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 та проведення судової експертизи №318 від 18.04.2018, оскільки слідча дія та експертне дослідження були проведені належними суб`єктами, їх результати оформлені у належній процесуальній формі.

Фактичні дані, які були встановлені під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 в повному обсязі узгоджуються з показаннями вказаного свідка, наданими під судового розгляду, та іншими доказами в сукупності, відтак не викликають сумнівів у їх достовірності.

Неспроможними є доводи захисника про те, що протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 13.06.2020 слід визнати недопустимим, оскільки такий експеримент було проведено у час, який не відповідав події, що у свою чергу не відповідає тій дорожній обстановці, яка мала місце 19.12.2017.

Суд наголошує, що допустимість доказів - це їх придатність для використання у кримінальному процесі за ознакою форми, тоді, як придатність доказу для використання за ознакою змісту є належністю доказу.

В той же час судом встановлено та наголошено представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_4 , що для проведення експертизи №318 від 18.04.2018 були надані недостовірні вихідні дані щодо стану дорожнього покриття: тип дорожнього покриття - обледеніле, в той час як в протоколі огляду місця події від 19.12.2017 вказано тип покриття: асфальтобетонне, сніг катаний 0,7 см. Саме такий стан проїзної частини було зафіксовано на відеозаписі з місця події та підтвердили свідки.

З роз`яснень судових експертів було встановлено, що залежно від типу дорожнього покриття в момент ДПТ визначаються коефіцієнти для проведення розрахунків параметрів руху транспортного засобу.

Відтак, оскільки для проведення експертного дослідження було надано вихідні дані, які не відповідали фактичним обставинам події ДТП, висновок експерта № 318 від 18.04.2018 має дефект змісту, а тому суд вважає за необхідне визнати його неналежним доказом у даному провадженні та не враховувати при оцінці діяння ОСОБА_5 .

V. Мотиви ухвалення вироку

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За час судового розгляду судом були створені всі необхідні умови для своєчасної реалізації сторонами їхніх процесуальних прав.

Суд, надаючи оцінку дослідженим доказам з врахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди та суперечливої позиції обвинуваченого ОСОБА_5 щодо визнання вини, бере до уваги наступне.

Диспозиція статті 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК України, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи:

діяння (дія або бездіяльність);

обстановку;

суспільно - небезпечні наслідки (в межах даного кримінального провадження - середньої тяжкості тілесне ушкодження);

причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно-небезпечним наслідком.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху та/або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у:

1) вчиненні дій, заборонених правилами дорожнього руху;

2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені у статті 286 КК України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи:

а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК України;

б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України.

ВП ВС у постанові від 21.08.2019 у справі № 682/956/17 акцентувала увагу на тому, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК України, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Згідно з п. 31.4.1 а) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей як зміна конструкції гальмової системи.

Як встановлено судом та підтверджено самим обвинуваченим під час його допиту у суді, в керованому ним автомобілі до події ДТП власноручно обвинуваченим було здійснено демонтаж (заглушення) гідравлічного гальмового приводу задніх гальмівних механізмів.

ОСОБА_17 , усвідомлюючи, що здійснена ним зміна конструкції гальмівної системи автомобіля знижує ефективність гальмування автомобіля, не зважаючи на пряму заборону щодо експлуатації такого транспортного засобу, допустив виїзд автомобіля та керування ним в дорожніх умовах, які потребували максимальної ефективності гальмівної системи.

Відповідно до п. 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Так, судом із сукупності досліджених доказів встановлено, що місце ДТП знаходилось на нерегульованому пішохідному переході, а відтак водій ОСОБА_5 , під`їжджаючи до вказаного переходу, місце розташування якого йому було добре відоме, що він підтвердив у судовому засіданні, повинен був проявити особливу уважність щодо наявності пішоходів, які вже перетинають проїзну частину або які мають намір зробити це, врахувати погодні умови та стан дорожнього покриття і технічний стан автомобіля, зокрема наявність заглушених задніх гальмівних механізмів, обрати безпечну швидкість руху, яка б давала можливість своєчасно вжити заходи до зменшення швидкості руху з метою надання переваги в русі пішоходам, які рухаються або мають намір руху по пішохідному переходу.

Натомість ОСОБА_5 , помітивши ОСОБА_7 за 150-200 м біля кіоску, в безпосередній близькості до пішохідного переходу, не вжив своєчасно заходів щодо необхідного в тих дорожніх умовах зменшення швидкості руху. ОСОБА_5 продовжив рух і тоді, коли ОСОБА_7 вже вийшов на проїзну частину. Розуміючи, що пішохід розпочав рух через пішохідний перехід, що відповідно до п. 1.10 ПДР України є небезпекою для руху водію, оскільки відбулася зміна дорожньої обстановки, зокрема з`явився рухомий об`єкт, який перетинав смугу руху транспортного засобу під керуванням обвинуваченого та згідно з п. 18.1 ПДР України мав перевагу у русі, ОСОБА_5 замість вжити негайних заходів щодо зменшення швидкості керованого ним автомобіля, подав ОСОБА_7 звуковий сигнал, а лише потім розпочав гальмування.

Показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 в частині того, що потерпілий ОСОБА_7 перетинав дорогу поза пішохідним переходом, суд оцінює критично, оскільки вони суперечать сукупності інших доказів, досліджених судом (показанням потерпілого, свідка ОСОБА_8 , висновкам судових експертиз).

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені у статті 286 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок, ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається.

Оскільки під час судового розгляду сам обвинувачений, а також потерпілий та свідки вказували на те, що швидкість автомобіля під керуванням обвинуваченого на момент виявлення пішохода була в межах 40-50 км/год, то з врахуванням висновків судових експертиз № 3/399 від 04.06.2019, № 3/993 від 30.10.2019, № 2113/3349/20-25 від 09.12.2020, судом встановлено, що ОСОБА_17 за умови технічної справності гальмівної системи автомобіля, при швидкості руху 40-50 км/год та виконанні вимог п. 18.1 ПДР України щодо своєчасного зменшення швидкості руху для надання переваги у русі пішоходу, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 .

Відтак, у причинному зв`язку з виникнення даної ДТП та її наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 є невідповідність дій обвинуваченого ОСОБА_5 вимогам п. 18.1, п. 31.4.1 а, б ПДР України.

На підставі викладеного, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , доведена, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

VІ. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Суд вважає за необхідне зауважити, що щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у суду відсутні дані, що обвинувачений за майже 8 років, що минули від події, намагався відшкодувати збитки потерпілому. Також під час судового розгляду з поведінки обвинуваченого не встановлено його щирого розкаяння у вчиненому. Повідомлення обвинуваченого про розкаяння у судових дебатах, на думку суду, є лише формальним, спрямованим на намаганням обвинуваченого уникнути покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

VIІ. Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого необережного злочину, особу винуватого, його ставлення до скоєного.

Судом також досліджені характеризуючі матеріали щодо обвинуваченого ОСОБА_5 :

- копія паспорта (т. 2 а.с.146-149);

- вимога про судимість, відповідно до якої ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (т.3 а.с.100);

- медичний висновок про те, що ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.3 а.с.101);

- довідка-характеристика ДОП Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області відносно ОСОБА_5 , відповідно до якої він характеризується позитивно (т.3 а.с. 102);

- досудова доповідь, згідно з якою ІНФОРМАЦІЯ_12 визначив, що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є низькими та вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі можливе та не становить небезпеки для суспільства (т.2 а.с.38-39).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_5 допущені грубі порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту.

Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше і протягом тривалого часу, що минув від події кримінального правопорушення, характеризується позитивно, це свідчать про те, що ОСОБА_5 спроможний до тривалої правомірної поведінки та не становить небезпеки для суспільства, а його соціальна реабілітація та виправлення можливі без ізоляції від суспільства. Суд бере до уваги також позицію потерпілого, вік обвинуваченого, наявність офіційного працевлаштування та утримання двох малолітніх дітей.

На підставі викладеного суд вважає, що обвинуваченому слід призначити основне покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України та з покладанням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

VIІІ. Інші процесуальні питання, які вирішує суд при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Відповідно до ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 62417,92 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню, а питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

ІХ. Правова оцінка цивільного позову

Цивільний позивач ОСОБА_7 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , в якому просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.02.2023: витрати, пов`язані із лікуванням, у розмірі 90469,66 грн, відшкодування втраченого заробітку, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності, у розмірі 256847,94 грн; відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності на 40 % з 19.12.2017 по 01.02.2023, у розмірі 754120,34 грн та щомісячними платежами, починаючи від дати ухвалення судового рішення до зміни обставин, що тягнуть за собою стягнення витрат, у розмірі 12284,67 грн, моральну шкоду у розмірі 300000 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 30000 грн (т. 1 а.с. 29-245, т. 3 а.с. 202-207).

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_7 від отриманих в ДТП травм тривалий час проходив лікування та ніс витрати, пов`язані з цим. Потерпілий був тимчасово непрацездатним без розриву у часі з 19.12.2017 по 19.08.2018, тобто 243 дні, а загальна кількість днів, які ОСОБА_7 перебував на лікарняному, 502 дні, що підтверджено копіями листків непрацездатності (т. 1 а.с. 152-175).

У відповідності до Полісу № AМ/0928962 від 14.08.2017, який був укладений між ОСОБА_5 та ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_13 », страховиком було прийнято рішення про виплату потерпілому страхового відшкодування в сумі - 86118,04 грн, яких: 24417,18 грн - витрати пов`язані із лікуванням; 57600,00 грн - відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності; 4100,86 грн - моральна шкода (т. 1 а.с. 64-66).

За час лікування позивачем було витрачено на придбання лікарських засобів та медичних матеріалів 114886,84 грн, на підтвердження яких до позову додані відповідні фіскальні, товарні чеки (т. 1 а.с. 116-117, 122-151). Позивач просить стягнути з ОСОБА_5 різницю між витраченими на лікування коштами та страховим відшкодуванням.

З врахуванням того, що під час тимчасової непрацездатності ОСОБА_7 взагалі не працював, то має право на відшкодування втраченого заробітку за період тимчасової непрацездатності.

Висновком експерта № 52 від 28.04.2020 ІНФОРМАЦІЯ_14 встановлено, що у ОСОБА_7 наявна втрата загальної працездатності на 40%, а отримані травми в результаті ДТП та встановлення 2 групи інвалідності безстроково мають причинно-наслідковий зв`язок (т. 1 а.с. 93, т.3 а.с. 84-86). У зв`язку з цим позивач просить відшкодувати йому втрачений заробіток з урахуванням втрати 40% загальної працездатності з 19.12.2017 по 01.02.2023 та щомісячними платежами, починаючи від дати ухвалення судового рішення до зміни обставин, що тягнуть за собою стягнення витрат.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 зазначив, що скільки коштів витратив на лікування, сказати важко, оскільки багато місяців лікувався. Лікування тривале і болісне, переніс 6 операцій, нога вкоротилась на 3 см, коліно не згинається. Два рази ставили апарат зовнішньої фіксації, насвердлили багато отворів у кістці. Через це не може вночі спати, бо нога набрякає, болить. Доводиться раз на декілька місяців робити масаж, розробляти. Тривалий час ходив на милицях, з палицею. Отримав 2 групу інвалідності. Через стан здоров`я життя кардинально змінилось у гіршу сторону, оскільки не може вести активний спосіб життя, відвідувати спортзал, як раніше. Не може нікуди далеко поїхати, бо не може довго ходити і сидіти. Через фізичне самопочуття має незадовільний моральний стан, бо відчуває себе калікою, обмежений у спілкуванні з рідними і друзями. Також на психоемоційний стан впливає поведінка обвинуваченого, який, відколи сталася аварія, не вважає себе винуватим.

За клопотанням потерпілого судом було призначено проведення судової психологічної експертизи. Згідно з висновком експерта №1342/22-25 від 20.04.2023 ситуація, що досліджується у даному кримінальному провадженні, а саме отримання ОСОБА_7 19.12.2017 тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків, є психотравмувальною та такою, що викликала страждання для потерпілого. ОСОБА_7 спричинені моральні страждання внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 19.12.2017, та її наслідків. Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані потерпілому моральні страждання становить від 0 до 864 МЗП, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом (т.4 а.с.13-32).

Стороною захисту подано відзив на позов, в якому зазначено, що, оскільки відповідальність ОСОБА_5 , як водія, була застрахована, то саме на страховика Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»покладений обов`язок відшкодування потерпілому витрат на лікування, втраченого заробітку у зв`язку з тимчасовою працездатністю; втраченого заробітку у зв`язку з стійкою втратою працездатності; моральної шкоди у межах страхового ліміту. Так, спеціальним законом визначено обов`язок страховика на відшкодування потерпілому витрат на лікування, але не більше ніж за 120 днів, що підтверджені відповідними медичними документами. Відтак, всі квитанції та чеки на підтвердження вартості придбання медикаментів та інших витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого за період з 19.12.2017 по 18.04.2018 у межах ліміту відповідальності, мають бути пред`явлені до страхової компанії, а у разі виникнення спору щодо сум та витрат, які не були включені страховиком до відшкодування - пред`явлені до суду з вимогами до страхової компанії. Також не підлягають відшкодування витрати, на підтвердження яких надано чеки, з яких неможливо встановити дату придбання ліків, або в яких не визначено, які саме ліки чи послуги придбавались, а також в яких в призначенні платежу вказано благодійність, або які не підтверджені відповідними доказами. Оскільки позивач перебуває у трудових відносинах з юридичною особою та є застрахованою особою, то втрата заробітку внаслідок ушкодження здоров`я має компенсуватися за рахунок коштів роботодавця та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а не за рахунок відповідача. Крім того, листом № 81-0020/77995 від 09.11.2022 Банкнотно-монетний двір ІНФОРМАЦІЯ_15 підтвердив виплату ОСОБА_7 допомоги за період тимчасової непрацездатності у повному обсязі. Також позивачем не доведено, що зменшення його загальної працездатності призвело до втрати ним заробітку (доходу), оскільки листом Банкнотно-монетного двору ІНФОРМАЦІЯ_16 № 81-0020/77995 від 09.11.2022 підтверджено, що ОСОБА_7 працює на посаді начальника цеху виготовлення спеціальних сіток Фабрики банкнотного паперу Банкнотно-монетного двору, не був переведений на іншу посаду зі зниженням посадового окладу чи оплати праці у зв`язку із неможливістю продовження роботи через встановлення 2 групи інвалідності та втратою працездатності. У межах ліміту страхової відповідальності для виплати моральної шкоди потерпілий має право на відшкодування від страхової компанії у розмірі до 10000,00 грн. Заявлена позивачем до ОСОБА_5 вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн не відповідає вимогам розумності, виваженості та співмірності, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розподіл судових витрат цивільний відповідач просив провести згідно із законом за результатами розгляду цивільного позову (т.3 а.с. 167-178).

27.02.2023 захисником обвинуваченого - представником цивільного позивача подано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, яке обґрунтоване тим, що така заява подана в порушення вимог ст. 49 ЦПК України, на стадії розгляду справи по суті, відтак має бути залишена без розгляду та повернута позивачу (т. 3 а.с. 221-223).

При вирішення цивільного позову суд бере до уваги наступне.

Норми КПК України не забороняють збільшувати позовні вимоги до закінчення судового розгляду з урахуванням встановлених фактичних обставин, при умові подання цивільного позову до початку судового розгляду, таким чином доводи сторони захисту у запереченні на заяву про збільшення позовних вимог є безпідставними (постанова ВС №521/3869/22 від 19.08.2024).

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961).

Щодо витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілого.

Відповідно до ст.24 Закону № 1961 у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Таким чином, витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого за період з 19.12.2017 по 18.04.2018 у межах ліміту відповідальності підлягають відшкодуванню страховою компанією, як страховиком відповідальності ОСОБА_5 як водія.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_7 позовні вимоги у даному провадженні до страхової компанії не пред`явлені, таким чином він погодився з позицією страховика щодо часткового відшкодування йому витрат на лікування за період 19.12.2017 по 18.04.2018 у розмірі 24417,18 грн та відмові у відшкодуванні витрат на загальну суму 78204,45 грн.

Відтак, витрати на лікування, які були понесені ОСОБА_7 до 18.04.2018 не підлягають стягненню з ОСОБА_5 .

Перевіривши розрахунок витрат на лікування після 18.04.2018 та належність доказів на підтвердження їх понесення, суд вважає доведеними витрати на лікування потерпілого у розмірі 48336,85 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 , як безпосереднього винуватця ДТП.

Щодо відшкодування втраченого заробітку, пов`язаного із тимчасовою непрацездатністю.

Статтею 25 Закону № 1961 визначено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності.

Тобто, обов`язок відшкодування не отриманих потерпілим ОСОБА_7 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю доходів першочергово покладено також на страховика ОСОБА_5 .

Так, судом встановлено, що ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_13 »в листі від 13.11.2019 роз`яснено ОСОБА_7 , що оскільки його страховий стаж понад 8 років, то підприємством-роботодавцем та Фондом соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності було здійснено відшкодування заробітку через тимчасову втрату працездатності у повному обсязі. Оскільки ОСОБА_7 не має втраченого заробітку через тимчасову непрацездатність, то страхова компанія відмовила у виплаті втраченого заробітку за період тимчасової непрацездатності.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги ОСОБА_7 у даному провадженні до страхової компанії в цій частині не пред`явлені, таким чином він погодився з позицією страховика щодо відсутності підстав для виплати йому зазначеного виду страхового відшкодування.

Суд також враховує, що за клопотанням сторони захисту судом витребувано у Банкнотно-монетного двору ІНФОРМАЦІЯ_15 дані щодо сум виплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_7 . З листа № 81-0020/77995 від 09.11.2022 встановлено, що з врахуванням страхового стажу ОСОБА_7 , для обрахунку допомоги з тимчасової втрати працездатності бралося 100% розміру середнього заробітку, таким чином доводи цивільного позову про те, що в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_7 не працював та втратив середній заробіток, не відповідають дослідженим доказам.

З огляду на це пред`явлення таких позовних вимог до ОСОБА_5 є безпідставним.

Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності на 40 %.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Статтею 26 Закону № 1961 передбачено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Як встановлено судом потерпілий ОСОБА_7 внаслідок травм, отриманих в ДТП, втратив 40% загальної працездатності та йому встановлена ІІ група інвалідності безстроково, відтак відповідно до вимог ст. 1195 ЦК України та ст. 26 Закону №1961 має право на відшкодування втраченого заробітку (доходу), пов`язаного із стійкою втратою працездатності.

Так, середньомісячний заробіток потерпілого на день ДТП, розрахований відповідно до вимог ст. 1197 ЦК України, становив 30711,68 грн. Відтак, розмір відшкодування втраченого заробітку, пов`язаного із стійкою втратою працездатності становить: 30711,68*40%/100=12284,67 грн в місяць.

Як зазначено в цивільному позові, страховиком було виплачено ОСОБА_7 страхове відшкодування в сумі 57600,00 грн, тобто, виходячи з мінімального розміру страхового відшкодування, визначеного ст. 26 Закону № 1961 - 18 мінімальних заробітних плат (3200 грн*18), тоді як вказаною статтею Закону чітко передбачено, що розміри відшкодування шкоди визначаються відповідно до Цивільного кодексу України.

Як суд уже зазначав, потерпілий ОСОБА_7 не залучав ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » як співвідповідача у даному цивільному позові, таким чином погодився з розміром страхового відшкодування, розрахованого та виплаченого страховиком.

Суд наголошує, що згідно з вимогами чинного законодавства, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961 у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова ВП ВС від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови ВП ВС від 09.11.2021 у справі №147/66/17).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Полісом № AМ/0928962 від 14.08.2017 визначено, що страхова сума (ліміт відповідальності) ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » на одного потерпілого складає за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 відшкодування втраченого заробітку, пов`язаного із стійкою втратою працездатності на 40 % за період з 19.12.2017 по 01.02.2023, виходячи із середньомісячного заробітку потерпілого, є передчасною та необґрунтованою, оскільки першочергово тягар відповідальності по відшкодуванню такого виду шкоди в межах страхового ліміту має нести страховик, тоді як ОСОБА_5 має відшкодувати розмір завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи, що предметом спору не є визначення обсягу відповідальності страховика, а тому суд не вважає за можливе самостійно проводити розрахунки та визначати межі відповідальності страховика по видам відшкодувань шкоди, визначених Законом № 1961, а потім визначати різницю для стягнення її із страхувальника.

Таким чином, позовна вимога про відшкодування втраченого заробітку, пов`язаного із стійкою втратою працездатності на 40 % за період з 19.12.2017 по 01.02.2023 не підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 1202 ЦК України визначає, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Відповідно до ст. 1203 ЦК України потерпілий має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, якщо його працездатність знизилася порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1204 ЦК України особа, на яку покладено обов`язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я потерпілого, має право вимагати зменшення розміру відшкодування шкоди, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди.

Як зазначив суд вище, ОСОБА_7 має право на підставі ст.ст. 1195, 1197 ЦК України на відшкодування втраченого заробітку, пов`язаного із стійкою втратою працездатності на 40 % у розмірі 12284,67 грн в місяць. Доказів про те, що його працездатність знизилися чи покращилася суду не надано.

З моменту ДТП - 19.12.2017, і по день ухвалення вироку минуло 95 місяців, таким чином сума відшкодування по даному виду шкоди очевидно перевищує ліміт відповідальності страховика, а, відтак, позовна вимога про стягнення з ОСОБА_5 відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності на 40 %, починаючи від дати ухвалення судового рішення до зміни обставин, передбачених ст.ст. 1203, 1204 ЦК України, щомісячними платежами у розмірі 12284,67 грн, підлягає задоволенню.

Доводи сторони захисту в тій частині, що ОСОБА_7 продовжує працювати на тій же посаді, а тому не втратив заробіток через втрату 40% загальної працездатності, суд не бере до уваги, оскільки саме по собі продовження виконання потерпілим трудових обов`язків після факту заподіяння шкоди не спростовує факту часткової втрати працездатності. Часткова втрата працездатності лише означає, що потерпілий змушений докладати більше зусиль, ніж зазвичай, для виконання своєї роботи або зазнавати фізичного болю, пересилювати його для виконання трудових обов`язків. Згідно з ч. 3 ст. 1195 ЦК України право на отримання відшкодування шкоди не ставиться у залежність від наявності у потерпілого інших доходів.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Факт винного протиправного діяння ОСОБА_5 та спричинення такими діями негативних наслідків для ОСОБА_7 , тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, встановлена судом на підставі досліджених доказів.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Отже, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Суд погоджується з доводами цивільного позивача про те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, внаслідок якого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, втратив загальну працездатність на 40% та визнаний особою з ІІ групою інвалідності безстроково, назавжди змінили якість життя потерпілого в негативну сторону, спричиняючи щоденні негативні переживання та емоції, призводячи до постійної емоційної напруги, зміни звичного способу життя. Потерпілому довелося прикласти значних зусиль для подолання наслідків отриманих у ДТП травм, перенести багато оперативних втручань.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 протягом майже 8 років не вчинив жодних конкретних і дієвих дій, спрямованих на добровільне відшкодування заподіяної ним шкоди позивачу. Під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_5 не визнавав свою винуватість у вчиненні ДТП, перекладаючи відповідальність за створення аварійної ситуації на потерпілого,що, на переконання суду, поглиблювало у потерпілого моральні страждання.

Виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості суд вважає, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_7 у розмірі 300000 грн буде відповідати зазначеним критеріям.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу

У цивільному позові ОСОБА_7 просив вирішити питання про стягнення з обвинуваченого на його користь витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 30000 грн. Вимога обґрунтована тим, що потерпілий на етапі досудового розслідування уклав договір з адвокатом, який в свою чергу здійснював збирання доказів, подавав клопотання під час досудового розслідування як представник потерпілого, готував цивільний позов та здійснює представництво і як потерпілого, і як цивільного позивача під час судового розгляду кримінального провадження.

При вирішенні заявленої вимоги суд враховує, що фактично потерпілим заявлено про відшкодування понесених ним процесуальних витрат на правову допомогу у межах кримінального провадження, а не лише як цивільним позивачем, відтак вважає, що вирішення питання про їх стягнення має відбуватися не за результатами розгляду цивільного позову, а відповідно до положень глави 8 КПК України «Процесуальні витрати».

Так, ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і документи, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Як встановлено під час судового розгляду, між потерпілим та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір про надання останнім правничої допомоги. Упродовж досудового розслідування, починаючи з 09.03.2018, та судового розгляду (10.02.2021) адвокат здійснював представництво інтересів ОСОБА_7 як потерпілого, а з 30.03.2021 і як цивільного позивача.

На підтвердження понесених витрат надано копії: договору про надання юридичної (правової) допомоги від 09.03.2018, ордера на надання правової допомоги в ІНФОРМАЦІЯ_17 та ІНФОРМАЦІЯ_18 серії ЖТ № 056472 від 23.03.2021, акта №23 від 02.03.2021 про надання послуг по договору про надання юридичної (правової) допомоги від 09.03.2018, згідно з яким загальна вартість наданих адвокатом послуг на етапі досудового розслідування та підготовки цивільного позову склала 26500 грн, меморіального ордера №@2PL405254 від 03.02.2021 про оплату на користь адвоката ОСОБА_4 15000 грн в рахунок надання юридичної (правової) допомоги по договору про надання юридичної (правової) допомоги від 09.03.2018 (т. 1 а.с. 237-245). Крім того, на підтвердження проведених робіт та наданих послуг, зазначених у акті №23 від 02.03.2021, додані копії клопотань представника потерпілого на проведення слідчих дій, призначення експертиз, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, скарг, тощо (т. 1 а.с. 177-236).

На підставі викладено суд вважає, що перелік виконаних робіт та наданих послуг адвокатом ОСОБА_4 , що визначені в акті №23 від 02.03.2021 про надання послуг по договору про надання юридичної (правової) допомоги від 09.03.2018, відповідають критерію реальності та необхідності, а їх вартість у розмірі 26500 грн - критерію співмірності та розумності.

З огляду на те, що потерпілим ставилася вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 30000 грн, суд зауважує, що ні потерпілим, ні його представником під час судового розгляду, до початку судових дебатів, не надано належних доказів на підтвердження 3500 грн витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, у розмірі 26500 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави 62417 (шістдесят дві тисячі чотириста сімнадцять) гривень 92 копійки процесуальних витрат на залучення експертів.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , процесуальні витрати на правничу допомогу у розмірі 26500 (двадцять шість тисяч п`ятсот) гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 22.12.2017, скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні: оптичний диск з відеозаписом - залишити в матеріалах кримінального провадження; автомобіль марки «DAEWOO LANOS», чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16.02.1998,які перебувають на зберіганні у ІНФОРМАЦІЯ_19 - повернути ОСОБА_5 .

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , витрати на лікування у розмірі 48336 (сорок вісім тисяч триста тридцять шість) гривень 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , 300000 (триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягувати з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , втрачений заробіток, пов`язаний із стійкою втратою загальної працездатності на 40% у розмірі 12284 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні 67 копійок, щомісяця, починаючи з дня ухвалення даного вироку і до зміни обставин, що передбачені ст.ст. 1203, 1204 ЦК України.

В решті позовних вимог - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його оголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1