"25" грудня 2025 р. Справа № 363/1977/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Вишгород

Слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника заявника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 , поданого в інтересах ТОВ "Техно Агат", про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 03.06.2025 у кримінальному провадженні № 000306 від 09.04.2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_4 , поданого в інтересах ТОВ "Техно Агат", про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 03.06.2025 у кримінальному провадженні № 000306 від 09.04.2025 року.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання про скасування арешту, зазначивши, що наразі по кримінальному провадженню проводяться слідчі та процесуальні дії.

Представник заявника в судовому засіданні підтримала клопотання та просила задовольнити.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, арешт майна має бути скасованим повністю або частково, якщо: відпали підстави його застосування; арешт було накладено необґрунтовано.

Тобто особа, що заявила клопотання про скасування арешту, повинна довести, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000306 від 09.04.2025.

18.04.2025 ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області, за результатами розгляду клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про арешт тимчасово вилученого майна, яке було вилучено під час огляду 14.04.2025 за адресою: Київська обл., м. Вишгород, с. Нові Петрівці, буд. 1-В. в рамках кримінального провадження № 0000306 від 09.04.2025 за ч. 1 ст. 239 КК України, - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурором було скеровано до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій останній просив скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт майна, накласти арешт на транспортний засіб марки «MAN» TGLи 8.180, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та 9 (дев`ять) цистерн (червоного та синього кольору) з невідомою речовиною червоного кольору, які розташовувалися в кузові вищевказаного транспортного засобу шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

03.06.2025 за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, Київським апеляційним судом, було вирішено, апеляційну скаргу прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 задоволено. Ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000306 від 09.04.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, скасовано. Накладено арешт на транспортний засіб марки «MAN» TGL 8.180, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та 9 (дев`ять) цистерн (червоного та синього кольору) з невідомою речовиною червоного кольору, які розташовувалися в кузові вищевказаного транспортного засобу шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Зі змісту даної ухвали вбачається, що для цілей арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів КПК України передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК України).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Враховуючи обставини можливого вчинення злочину, який розслідується у цьому кримінальному провадженні, існує сукупність розумних підозр вважати, що зазначене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Така позиція цілком узгоджується і з позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до якої володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Задовольняючи клопотання сторони обвинувачення та накладаючи арешт на зазначене в ньому майно, колегія суддів зазначає, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може зумовити труднощі та перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні № 0000306 від 09.04.2025, спричинити втрату інформації, яка має доказове значення в ході здійснення досудового розслідування.

При вирішенні питання про необхідність скасування арешту, слідчий суддя вважає, що такі обставини не змінились.

Слідчий суддя зазначає, що заявником до клопотання не було долучено доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба, та не доведено незаконність ухвали Київського апеляційного суду.

Заява про скасування арешту не містить жодних обґрунтувань, на які би посилався заявник як на підставу скасування арешту за ч. 1 ст. 174 КПК України.

Також прокурор зазначає, що досудове розслідування наразі триває, кримінальне провадження не закрито, призначаються експертизи та проводяться інші дії відповідно до КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна слід відмовити, оскільки заявником не було доведено, що арешт майна було накладено необґрунтовано, або що необхідність в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на теперішній час відсутня.

Керуючись ст.ст.170-174,376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , поданого в інтересах ТОВ "Техно Агат", про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 03.06.2025 у кримінальному провадженні № 000306 від 09.04.2025 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1