Справа № 405/5516/25
провадження № 1-кп/405/267/25
УХВАЛА

22.12.2025 м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому у кримінальному провадженні № 0001692 від 23 червня 2025 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України,

клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою,

встановив:

У провадженні Подільського районного суду міста Кропивницького знаходиться кримінальне провадження № 0001692 від 23 червня 2025 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час судового розгляду прокурором подано письмове клопотання про продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, вказуючи, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, тому інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вказаних ризиків.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, посилаючись на здоров`я обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку про таке.

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Кропивницького від 10.11.2025 стосовно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08.01.2026 із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, зокрема є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наявно достатньо підстав вважати, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, характеризуються підвищеною суспільною небезпекою.

Тому вірогідність настання ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_5 про які вказує прокурор, є досить високою.

Отже, наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду вбачається, в тому, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість злочину, на даний час існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, у разі ухвалення обвинувального вироку, ОСОБА_5 може переховуватися від суду.

Враховуючи, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, без місця реєстрації та фактичного місця проживання, на даний час протиправні дії обвинуваченого викриті з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку із чим останній може вчинити протиправні дії на продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, тобто наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілу та свідка у даному кримінальному провадженні є необґрунтованим, оскільки протерпіла та свідок допитані безпосередньо у судовому засіданні.

Так, ризики, передбаченні п.п.1, 5 ст. 177 КПК України є дійсними та триваючими, і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки обраний запобіжний захід забезпечує належну процесуальні поведінку обвинуваченого. Крім того, з моменту обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, у відповідності до ст. 178 КПК України, окрім наявності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ст. 177 КПК, суд приймає до уваги: що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за вчинення якого кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто офіційного та постійного джерела доходу не має, не одружений, не має утриманців, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, без місця реєстрації та фактичного місця проживання, раніше судимий.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого суд відмічає, що медична частина державної установи виконання покарань забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Статтею 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Виходячи з п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Відтак, ретельно оцінивши в сукупності всі обставини справи та дані, що характеризують спосіб життя ОСОБА_5 суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним продовжити ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , тому в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 182, ч. 3-4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає можливим визначити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги суспільну небезпеку кримінального правопорушення, в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 його особу, матеріальний стан, суд приходить до висновку щодо визначення ОСОБА_5 застави у розмірі 60 560 гривень, що відповідає 20 прожитковим мінімумам для працездатних осіб, та узгоджується зі змістом ст. 182 КПК України.

У разі внесення обвинуваченим ОСОБА_5 визначеної застави, на нього відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слід покласти визначені ч. 5 ст. 194 КПК обов`язки, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; прибувати до суду за першою вимогою; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст.ст. 32, 177, 178, 183, 331, 369, 395 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.12.2025 до 19.02.2026 включно.

Визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 60560 гривень, яка може бути внесена на рахунок отримувача: ТУ ДСА України в Кіровоградській області; МФО 820172 ; рахунок UA 5002505, призначення платежу: застава за ОСОБА_5 .

У разі внесення застави ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, на нього покладаються обов`язки, визначені ухвалою суду.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання вказаних обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити начальнику ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" - для виконання.

Строк дії ухвали визначити до 19 лютого 2026 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_6