Справа № 157/49/26 Провадження №11-сс/802/26/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 січня 2026 року щодо ОСОБА_8 (ЄРДР за № 0000013),

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деревок Любешівського району Волинської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.382 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000013.

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 січня 2026 року клопотання заступника начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області задоволено частково, застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13 березня 2026 року включно, з визначенням розміру застави 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України. Посилається на те, що обґрунтованість пред`явленої його клієнту підозри за ч.3 ст.307 КК України станом на даний момент перебуває під істотним сумнівом з огляду на відсутність серед матеріалів судового провадження відповідних висновків експертів, які б підтверджували кваліфікуючу ознаку особливо великий розмір наркотичних засобів. Вказує на те, що помилковим є висновок слідчого судді про визначення застави в розмірі, передбаченому для особливо тяжких злочинів і який при цьому є завідомо непомірним для його підзахисного. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт або заставу у сумі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266240 гривень.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати щодо ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, міркування прокурора, який апеляційну скаргу заперечував і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали клопотання за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Положеннями ст.177 КПК України передбачено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.382 КК України;

- наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення;

- недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

Як убачається з матеріалів провадження, 13 січня 2026 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.382 КК України, які відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в цілому мотивував своє рішення.

Обґрунтованість оголошеної ОСОБА_8 підозри стверджується: копіями матеріалів кримінального провадження, які додані до клопотання, зокрема висновком експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №19/103-26/517-НЗПРАП від 13.01.2026 та висновком судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/103-26/535-ВХТ від 14.01.2026.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст.17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч.1 ст.303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Таким чином, доказування обґрунтованості підозри вважається досягнутою, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідно особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість підозри може встановлюватись тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність. Обґрунтованість підозри не може ґрунтуватись на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватись конкретними доказами в кримінальному провадженні. Обґрунтованість підозри не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Отже, на стадії досудового розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду.

Слідчий суддя перевіряє обґрунтованість підозри, а саме: стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчинені якого підозрюється особа, в тому числі, зазначення часу і місця його вчинення, але не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Відповідно, і вимога щодо достатності доказів до моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності означає, що в розпорядженні слідчого, прокурора повинна бути така сукупність доказів, яка, будучи ще неповною, призводить тим не менше до обґрунтованого висновку про причетність особи до інкримінованого їй злочину та виключає протилежний висновок на даний момент розслідування.

Не вдаючись до оцінки доказів з точки зору їх достатності та допустимості, а також доведеності поза розумним сумнівом вини особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду, при вирішенні питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих доказів здійснюється слідчим суддею виключно з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав вважати особу причетною до вчинення кримінального правопорушення, а також стверджувати, що підозра є настільки обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Визначаючи стандарт «достатня підстава», що застосовується при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження на стадії досудового розслідування, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.01.2022 зазначила, що стандарт доказування «достатня підстава» є значно нижчим порівняно з такими стандартами як «поза розумним сумнівом» (що застосовується під час розгляду кримінального провадження по суті), так і «обґрунтована підозра» (за яким доводиться наявність підстав піддавати конкретну особу заходам забезпечення кримінального провадження) (справа № 11 - 132сап21).

Оцінюючи в сукупності обставини даного кримінального провадження та враховуючи достатню наявність доказів про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема і за ч.3 ст.307 КК України, у вчиненні яких він підозрюється, апеляційний суд вважає, що оголошена ОСОБА_8 підозра є обґрунтованою.

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою погоджується і апеляційний суд.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.382 КК України, зокрема відповідно до ст.12 КК України ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України відносяться до категорії умисних особливо тяжких та тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання до 12 років позбавлення волі, після засудження вироком Любешівського районного суду Волинської області від 11.04.2025 за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, вчинений в умовах воєнного стану на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, будучи військовослужбовцем Національної Гвардії України, самовільно залишив місце несення служби за фактом чого слідчими ТУ ДБР у м. Києві проводиться досудове розслідування за ч.5 ст.407 КК України, ніде не працює та не навчається.

Об`єктивних даних про медичні протипоказання перебування ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора матеріали справи не містять.

За викладених обставин у сукупності апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_8 є недостатнім.

Що ж стосується доводів захисника про те, що визначений підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави слід зменшити, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Із вказаної норми слідує, що у всіх інших випадках слідчий суддя, суд, застосовуючи до підозрюваного, обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Вимогами ч.3 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Положення п.3 ч.5 ст.182 КПК України регламентують, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимогами ч.4 ст.182 КПК України визначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З огляду на наведене, враховуючи майновий та сімейний стан ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає, що визначений підозрюваному слідчим суддею розмір застави у сумі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень, повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону та зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження.

При цьому розмір застави повністю відповідає вимогам п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 січня 2026 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: