Справа №522/1336/18
Провадження по справі № 1-кс/522/529/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року місто Одеса

Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 , діючого в інтересах ОСОБА_5 , поданого у кримінальному провадженні № 00007035 від 07.11.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , діючий в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту з майна, а саме з нежитлового приміщення №2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої доводи мотивував тим, що в провадженні СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за № 00007035 від 07.11.2017.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2018 накладено арешт на нежитлове приміщення №2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження зазначеного приміщення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2028 клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про накладення арешту на нерухоме майно - нежитлове приміщення АДРЕСА_2 залишенл без задоволення.

Відповідно до інформації д Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 загальною прощею 193,3 кв.м. є ОСОБА_7 , після розлучення ОСОБА_5 , РПОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до інформації, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» станом на 25.12.2025, нежитлове приміщення № 2 по АДРЕСА_1 , загальною прощею 193,3 кв.м. досі має обтяження, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2028.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити клопотання про скасування арешту майна.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заперечувала щодо задоволення вказаного клопотання. Свої доводи мотивувала тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що громадянка ОСОБА_7 незаконно змінила площу квартири, а також незаконно заволоділа комунальним майном підвальним приміщенням.

Розглянувши клопотання, заслухавши надані в судовому засіданні пояснення учасників провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальност і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією У країни гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, є невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

З матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні ВП № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 00007035 від 07.11.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З моменту накладення арешту на зазначене майно вже пройшов тривалий час, ОСОБА_5 або іншій особі у кримінальному провадженні про підозру повідомлено не було.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження № 00007035 від 07.11.2017 встановлено, що протягом тривалого періоду часу, а саме понад восьми років з моменту внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, органом досудового розслідування не було здійснено жодної слідчої (розшукової) чи процесуальної дії, спрямованої на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин кримінального правопорушення.

Посилання прокурора на те, що матеріали кримінального провадження були втрачені, слідчий суддя не визнає належним та достатнім обґрунтуванням необхідності подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема арешту майна. Зазначені пояснення не містять відомостей про причини втрати матеріалів, заходи, вжиті для їх відновлення, службову перевірку відповідних обставин, а також не доводять наявності об`єктивної потреби у продовженні обмеження права власності.

Більше того, сама по собі втрата матеріалів кримінального провадження не може покладатися на особу, щодо майна якої застосовано арешт, та не є правовою підставою для необмеженого продовження у часі такого обмеження. Відсутність слідчих дій протягом тривалого часу свідчить про недотримання принципів розумності строків досудового розслідування та пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

За таких обставин подальше збереження арешту майна без належного процесуального обґрунтування та за відсутності фактичного здійснення досудового розслідування є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відтак, доказів причетності вилучених предметів до вказаного кримінального провадження, або фактів, які б свідчили, що вилучене майно є знаряддям вчинення злочину у вказаному кримінальному провадженні не встановлено.

Будь-яких контраргументів в супротив поданого клопотання ані прокурором, ані слідчим не надано.

Так, на даний час кримінальне провадження вже проводиться досить тривалий час. Таке тривале обмеження особи в реалізації права власності без передбачених законом підстав є порушенням конституційних прав власника майна.

За таких обставин, зважаючи на зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , діючого в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки існують передбачені Законом підстави для скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 167-174, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , діючого в інтересах ОСОБА_5 , поданого у кримінальному провадженні № 00007035 від 07.11.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про скасування арешту майна, задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2028 на нежитлове приміщення №2, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Чайковського, 19, шляхом заборони відчуження зазначеного приміщення.

Виконання ухвали слідчого судді покласти на слідчого, прокурора процесуального керівника, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 00007035 від 07.11.2017.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_9

13.02.2026