Номер провадження: 11-сс/813/2278/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ СП «Вітмарк-Україна»,на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000865, внесеного до ЄРДР 04 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 242 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке вилучене у ході проведення обшуку за місцем здійснення господарської діяльності ТОВ СП «Вітмарк-Україна», за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 185, відповідно до переліку у резолютивній частині ухвали.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що було знаряддям вчинення злочину, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ СП «Вітмарк-Україна»,звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого та постановити нову, якою частково відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, з наступних підстав:

- слідчий суддя безпідставно наклав арешт на ноутбук торгової марки «Dell» моделі «Vostro» з написом ST: BSN0N74 та зарядний пристрій до нього, чим фактично ототожнив матеріальний носій інформації (ноутбук) із речовими доказами, що суперечить правовим позиціям ККС ВС викладеним у постановах від 06 лютого 2024 року № 645/6247/16-к, від 27 квітня 2023 року № 149/2360/17, відповідно до яких доказом є зміст електронної інформації, а не матеріальний носій

- оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 98, п.п. 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України щодо обґрунтування правової підстави для арешту ноутбука, можливості використання його як доказу, розумності і співмірності обмеження прав власності та наслідків такого обмеження.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник власника майна підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання у проваджені СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000865 від 04 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України.

За версією органу досудового розслідування,посадові особи Степанівської філії ТОВ СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА», , за попередньою змовою з посадовими особами ТОВ СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА», , систематично здійснюють забруднення зворотними водами каналізаційних мереж, що утворюється під час перероблення та консервування фруктів і овочів на потужностях підприємства за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Степанівка, вул. Миру, 144, поверхневих вод річки Кучурган, що протікає в межах Роздільнянського району Одеської області, впадає в Кучурганське водосховище, з якого Стояновим гирлом з`єднується з лівим рукавом ОСОБА_9 , чим створюють небезпеку для здоров`я людей та довкілля.

Посадові особи Степанівської територіальної громади Роздільнянського району Одеської області достовірно знаючи про протиправні дії зазначених осіб, недбало відносяться до своїх обов`язків та не вживають заходів щодо їх припинення. Це дає змогу не вкладати кошти підприємства в будівництво очисних споруд, що приводить до зменшення собівартості продукції та її поза конкуренції щодо ціни.

Під час досудового розслідування 18.07.2024 (а.с. 11-13), 23.08.2024 (а.с. 14-16), 06.09.2024 (а.с. 17-23) проведено огляди місця скиду (с. Павлівка, вниз по вул. Новоселів до урізу води р. Кучурган) та виявлено скидний канал Степанівської філії ТОВ СП «Вітмарк-Україна» . У ході проведення вказаних оглядів здійснено відбори проб води з колектору очисних споруд Степанівської філії ТОВ СП «Вітмарк-Україна» в с. Степанівка Розділянського району Одеської області з приблизними координатами 46.76261 ПШ та 29.98421 СД.

За результати вимірювання показників складу та властивостей проб вод від 23.07.2024 р., встановлено перевищення допустимої середньодобової концентрації згідно Дозволу на спеціальне водокористування № 239/ОД/49-д-20 від 29.12.2020 виданого ПАТ «Одеський консервний завод дитячого харчування», щодо складу забруднених вод в р. Кучурган з колектору і с. Павлівка.

У ході проведення досудового розслідування, було проведено обшук 17 жовтня 2025 року за місцем знаходження ТОВ СП «Вітмарк-Україна» (код ЄДРПОУ № 34872465), а саме приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 185, у ході якого виявлено та вилучено речі та документи, перелік яких викладено у протоколі обшуку.

18 жовтня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилучених документів речовим доказом (а.с. 45-62).

В подальшому, слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Як вбачається з лексичного і семантичного аналізу наведених норм, для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на стадії здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні не потрібно встановлювати відповідність чи не відповідність певних речей і документів ознакам речових доказів, як це, наприклад, відбувається під час розгляду обвинувального акта. Натомість є необхідність у встановленні існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вони такими є.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що предметом досудового розслідуваного вказаного кримінального провадження є ймовірні неправомірні дії посадових осіб Степанівської філії ТОВ СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» щодо забруднення зворотними водами каналізаційних мереж, поверхневих вод річки Кучурган, що протікає в межах Роздільнянського району Одеської області, впадає в Кучурганське водосховище, з якого Стояновим гирлом з`єднується з лівим рукавом ОСОБА_9 , чим створюють небезпеку для здоров`я людей та довкілля.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вилучене у ході обшуку головного офісу ТОВ СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час провадження. А тому у розумінні КПК України як сам ноутбук та і відповідні електронні файли, що у ньому містяться, наразі мають значення для здійснюваного кримінального провадження, що вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для арешту електронних копії, копії та оригіналів документів.

З приводу посилань захисника на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2024 року № 645/6247/16-к, від 27 квітня 2023 року № 149/2360/17, апеляційний суд звертає увагу, що обставини у вищевказаних справах не є релевантними обставинам у провадженні, яке перебуває на розгляді апеляційного суду, оскільки в них викладено судову практику щодо правил оцінки електронних доказів на предмет їх допустимості, яке вирішується судом, відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У свою чергу, суд на стадії досудового розслідування може визнати недопустимими лише очевидно недопустимі докази, порушення збирання яких не може бути спростоване будь-якими іншими матеріалами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, погоджується з висновком слідчого судді, що з огляду на долучені до клопотання матеріали у своїй сукупності та взаємозв`язку відповідають стандарту «достатніх підстав (доказів)» для висновку, що арештоване майно може мати доказове значення та є достатні підстави вважати, що його збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співрозмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ СП «Вітмарк-Україна», - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000865, внесеного до ЄРДР 04 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 242 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3