УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 279/5328/22

провадження № 51 - 3519 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 30 липня 2025 року,

встановив:

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2025 року ОСОБА_5 , раніше неодноразово судимого, останній раз 11 квітня 2024 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК до 6 років позбавлення волі, відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2024 року вважається засудженим вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2024 року за ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК до 3 років позбавлення волі, засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначено за правилами ч. 4 ст.70 КК, шляхом поглинення призначеним покаранням покарання, призначеного вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2024 року, у виді позбавлення волі строком 5 років.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, 06 жовтня 2022 року близько 09-ої години повторно, в умовах воєнного стану, через кватирку вікна проник до житлового будинку, що належить ОСОБА_6 , звідки таємно викрав майно, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на суму 6 530 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 30 липня 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку місцевого та ухвали апеляційного судів, просить ухвалити постанову, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді і вичерпання можливості їх отримання у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК.

Захисник зазначає, що висновок експерта СЕ-19/106-22/10660-ТВ від 12 жовтня 2022 року щодо вартості викраденого майна, є недопустимим доказом, оскільки такий висновок зроблено на припущеннях, а не на безпосередньому дослідженні об`єкта, який був у розпорядженні працівників поліції. Також вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого від 19 жовтня 2022 року, оскільки відеофіксація вказаної слідчої дії велась не безперервно. На його думку ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає приписам ст. 419 КПК

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

За статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

Мотивуючи свою скаргу, захисник заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка згідно зі ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції керується фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом за нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, місцевий суд зробив з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі ретельно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, суд ретельно проаналізував та дослідив показання засудженого ОСОБА_5 , який свою вину не визнав, давати показання відмовився, потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також послався на фактичні дані, що містяться у: протоколі прийняття заяви потерпілої ОСОБА_6 про викрадення її майна від 06 жовтня 2022 року; протоколі огляду місця події від 06 жовтня 2022 року; власноруч написаною ОСОБА_5 заявою від 07 жовтня 2022 року про видачу викрадених 06 жовтня 2022 року з квартири телевізора та мультиварки, протоколом тимчасового вилучення майна від 07 жовтня 2022 року, в якому зафіксовано вилучення у ОСОБА_5 в присутності понятих добровільно виданих телевізора та мультиварки, які належать ОСОБА_6 .

Вказані у вироку докази суд визнав належними, допустимими та достовірними, оскільки їх отримано у встановленому законом порядку, вони узгоджуються між собою і в сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, й об`єктивних підстав ставити їх під сумнів немає. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК і є обґрунтованим.

Не погодившись із рішенням місцевого суду, захисник оскаржив його в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, щодо незаконності вироку, оскільки, перевіривши матеріали кримінального провадження, встановив, що зібрані докази не суперчать критерію доведення вини особи поза розумним сумнівом, фактичні дані матеріалів кримінального провадження доводять, що ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК.

Щодо доводів про невірну оцінку показам потерпілої ОСОБА_6 , апеляційний суд визнав їх безпідставними з огляду на таке.

Потерпіла ОСОБА_6 підтвердила, що ОСОБА_5 в її будинку бував з малих років, товаришував з її онуками. Водночас, потерпіла пояснила, що не знає хто викрав речі з її дому і лише в подальшому від працівників поліції дізналась, що вказані речі знаходились саме у обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому доводи сторони захисту про те, що сліди ОСОБА_5 на викрадених речах могли лишитися раніше, коли обвинувачений бував у потерпілої, колегія суддів апеляційного суду визнала необґрунтованими.

Доводи скарги про недопустимість висновку експерта №СЕ-19/106-22/10660-ТВ від 12.10.2022 щодо вартості викраденого майна, також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та визнані належним та допустимим доказом.

Доводи захисника про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 19 жовтня 2022 року за участю ОСОБА_5 , також були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими.

Зокрема апеляційний суд зазначив, що поведінка ОСОБА_5 на місці події не створювала жодних сумнівів щодо добровільності та усвідомлення його дій чи стороннього на них впливу, що в свою чергу спростовує доводи про наявність перерв у відео під час проведення слідчої дії. Більш того, як встановлено апеляційним судом, згідно відеозапису слідчого експерименту від 19 жовтня 2022 року за участю ОСОБА_5 , останній вільно та детально розповів і кабінеті слідчого в присутності понятих як він проникав в будинок потерпілої та де знаходились речі, які він викрав. Потім всі учасники слідчої дії прибули на місце події, тобто до будинку потерпілої, де обвинувачений детально показав як відбувалося викрадення майна, як він потрапив до будинку, вів себе спокійно, усміхався. Після чого, всі учасники слідчої дії прибули до поліції де було складено протокол, який підписаний засудженим без заперечень.

Колегія суддів погоджується з указаними висновками суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час її постановлення.

З огляду на наведене підстав для скасування або зміни судових рішень внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.

З огляду на викладене з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 30 липня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3