Справа № 755/9408/25
№ 1-кп/755/1190/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001285 від 10.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, працюючого неофіційно вантажником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВС Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним

ОСОБА_7 , 09 квітня 2025 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відпочивали в одній із кімнат вказаної квартири, в якій проживає ОСОБА_7 , де спільно вживали алкогольні напої та гучно слухали музику. У цей час, з іншої кімнати квартири до кімнати ОСОБА_7 прийшла його матір ОСОБА_11 , яка зробила зауваження сину з проханням зробити тихіше музику, на яке останній не відреагував, про що ОСОБА_11 повідомила своєму співмешканцю ОСОБА_5 , який проживає з нею в іншій кімнаті. Приблизно о 22 годині 40 хвилин, 09.04.2025 року, ОСОБА_5 , з метою зробити чергове зауваження з приводу гучної музики, прийшов до кімнати ОСОБА_7 , де у нього з ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, відбулася лайка, у ході якої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів ножем у тулуб. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх дій у вигляді можливості спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому і бажаючи настання таких наслідків, взяв у руку наявний у квартирі ніж, яким заподіяв один удар в область тулубу ОСОБА_5 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини в лівій підключичній ділянці з пошкодженням верхньої долі лівої легені з розвитком лівобічного пневмотораксу. Потерпілого ОСОБА_5 з отриманими тілесними ушкодженнями було доставлено до КПН «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» та поміщено на стаціонарне лікування.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе за ч. 1 ст. 121 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 09 квітня 2025 року, пізно ввечері, за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_1 , де також проживає його матір зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 (потерпілим), з якими він проживає однією сім`єю, у нього в гостях перебували його друзі, з якими вживав алкогольні напої, та вони гучно слухали музику, на що матір попрохала зменшити гучність. У подальшому, до нього в кімнату зайшов потерпілий та почав робити йому зауваження, тому, між ними виник конфлікт, під час якого, він раптово взяв ніж і так вийшло, що він останнього ним вдарив у тулуб. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, розуміє, що його дії були умисними, у скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, прохав вибачення у потерпілого, вони з останнім примирилися і той його вибачив, запевнив, що в подальшому, нічого протиправного вчиняти не буде та зробив для себе висновки.

Показання ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.04.2025 року; рапортів працівників поліції; протоколу проведення обшуку від 10.04.2025 року; постанов про визнання речовими доказами від 10.04.2025 року, 09.05.2025 року та 21.05.2025 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.04.2025 року; протоколу особистого обшуку особи, затриманої за підозрою у вчиненні злочину від 10.04.2025 року; протоколу отримання зразків для експертизи від 10.04.2025 року; протоколу освідування особи від 10.04.2025 року; висновку експерта № 042/1-126-2025 від 11.04.2025 року; протоколу перегляду відеозапису від 02.05.2025 року; висновку експерта № 091-156-2025 від 08.05.2025 року; картки виїзду швидкої медичної допомоги № 9260 від 09.04.2025 року; протоколів проведення слідчого експерименту від 23.04.2025 року, 30.04.2025 року та 08.05.20255 року; висновку експерта № 042-718-2025 від 08.05.2025 року; висновку експерта № 101-51-2025 від 19.05.2025 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у тому, що він своїми діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК України.

Позиція сторін щодо призначення покарання

Прокурор прохав визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, враховуючи, що останній визнав вину, щиро каявся, прохав вибачення у потерпілого і останній його вибачив та претензій до нього не має.

Потерпілий ОСОБА_5 прохав призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавлення волі, а саме у виді іспитового строку, оскільки від є сином його цивільної дружини, вони всі разом проживають однією сім`єю, останній попрохав у ньому пробачення, він його вибачив і будь-яких претензій до обвинуваченого немає.

У свою чергу, захисник ОСОБА_6 прохав призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, оскільки останній раніше не судимий, щиро каявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення та вибачився перед потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_7 прохав суд призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він жалкує про те, що сталося, щиро кається, прохав вибачення у потерпілого та зробив для себе висновки.

Позиція суду щодо призначення покарання

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, прохав вибачення у потерпілого, вину визнав повністю, є особою молодого віку, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання у м. Києві.

Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненому та те, що є особою молодого віку (ч. 2 ст. 66 КК України - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті).

Відповідно до ст. 67 КК України, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, жалкує, що так сталося, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання у м. Києві, прохав вибачення у потерпілого та останній його вибачив, зокрема, прокурор та потерпілий прохали призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане із позбавленням волі, наявності пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Так, згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зваживши всі наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Призначення ОСОБА_7 саме такого покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення у даному випадку судом іспитового строку 2 (два) роки 6 (шість) місяців обвинуваченому ОСОБА_7 є виправданим із врахуванням особи обвинуваченого (раніше не судимий, є особою молодого віку, щиро каявся, вину визнав, прохав вибачення у потерпілого, висловив жаль з приводу скоєного), і достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення без реального відбування покарання.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не понесені.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: зразок крові потерпілого ОСОБА_5 , який поміщено до паперового конверту та опечатано печаткою «відділення судово-медичної генетичної ідентифікації» ДСУ «КМБ СМЕ»; ніж, який упаковано до картонної коробки, опломбовано бирками (NPU-2274470, NPU-2274469) з підписом спеціаліста та слідчого, та опечатано печатками «відділення судово-медичної генетичної ідентифікації» ДСУ «КМБ СМЕ»; змиви з обох рук, які було поміщено до 2 паперових конвертів, опломбованих бирками з написами NPU-1411931, NPU-1411930), та опечатано печатками «відділення судово-медичної цитології» з написом червоного кольору «№ 091-155-2025»; зрізи з нігтьових пластин з обох рук, які було поміщено до 2 паперових конвертів, опломбованих бирками з написами NPU-1411933, NPU-1411932), та опечатано печатками «відділення судово-медичної цитології» з написом червоного кольору «№ 091-154-2025»; змив речовини бурого кольору з холодильника, який упаковано до паперового конверту та опломбовано биркою NPU-2255890; футболку з плямами речовини бурого кольору; рушник з речовиною бурого кольору; ганчірку зі слідами речовини бурого кольору, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві - знищити;

- мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ: НОМЕР_1 з мобільним оператором НОМЕР_2 , який поміщено до спец. пакету № CRI 1273352, з підписами слідчого, понятих та спеціаліста, що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві - повернути ОСОБА_7 ;

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2025 року на: предмет, схожий на ніж, рукоятка якого обмотана клейкою стрічкою чорного кольору; футболку з плямами речовини бурого кольору; рушник з речовиною бурого кольору; ганчірку із слідами речовини бурого кольору, які було вилучено 10.04.2024 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати після набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2025 року на: мобільний телефон марки «Samsung» IMEI НОМЕР_1 та мобільний номер НОМЕР_2 , який вилучено до спец. пакету № CRI 1273352., що було вилучено під час особистого обшуку в підозрюваного (затриманого) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 , із забороною використання, розпорядження, відчуження вказаного майна - скасувати після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_7 , захиснику, потерпілому та прокурору.

Головуючий суддя: