Провадження №1-кп/748/159/26
Єдиний унікальний№ 748/282/26
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

10 лютого 2026 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чернігів кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 листопада 2025 року за №0003242, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, Чернігівської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , яке призначене в підготовче судове засідання 02.02.2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

02.02.2026 року з Чернігівської окружної прокуратури до суду надійшов обвинувальний акт, внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 листопада 2025 року за №0003242, згідно з яким ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

До підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , через канцелярію суду, подав клопотання про повернення обвинувального акту, яке мотивував тим, що у межах досудового розслідування 28.01.2026 стороною обвинувачення призначено додаткову судово-медичну експертизу. Постанову слідчого про призначення додаткової судово-медичної експерти державна спеціалізована установа «ЧОБ СМЕ» отримала 30.01.2026. Станом на момент направлення обвинувального акта до суду висновок додаткової судово-медичної експертизи відсутній, що свідчить незавершеність досудового розслідування.

Згідно п.3.3 «Оформлення висновку судово-медичного ЄКСЕ (Загальних положень)», наказу №6 від 17.01.1995 року МОЗ України «розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» при дослідження трупу у висновку мають бути викладені відомості, що містяться в матеріалах кримінального провадження. Водночас, сторона обвинувачення для проведення додаткової судово-медичної експертизи направила лише копії деяких процесуальних документів без надання повного обсягу матеріалів кримінального провадження, про свідчить супровідний лист з «ЧОБ СМЕ» до СВ ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 29.01.2026. Під час проведення основної судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження судово-медичної експерту не надавалися, а показання обвинуваченого при проведені експертизи до уваги не бралися. Крім того, 13.01.2026, після проведення додаткового допиту ОСОБА_3 , орган досудового розслідування не провів додатковий слідчий експеримент за його участю та за участю судово-медичного експерта. Лише після наполягання сторони захисту та з урахуванням показань підозрюваного 28.01.2026 була винесена постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи. Вказані обставини свідчать про недотримання повноти досудового розслідування, а направлення обвинувального акту до суду без отримання висновку судово-медичної експертизи порушує принцип змагальності та рівності сторін, а також право на захист, оскільки сторона захисту позбавлена можливості ефективно спростувати обвинувачення без завершення збирання доказів стороною обвинувачення.

У підготовчому судовому засіданні захисник, позицію якого підтримав обвинувачений наполягав на задоволенні клопотання.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту вказуючи на безпідставність, оскільки прокурор має право самостійно визначати обсяг обвинувачення, яке потім буде доведене під час судового розгляду, а також просив призначити на підставі обвинувального акту судовий розгляд.

Суд з`ясувавши позицію сторін, дослідивши обвинувальний акт приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Так, у ч.1 ст.91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Статтею 291 КПК України встановлено вимоги щодо змісту та форми обвинувального акта. Зокрема, згідно ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складення та затвердження.

Таким чином, рішення про повернення обвинувального акта прокурору може бути прийнято лише в разі, якщо при його складанні допущені порушення вимог ч.2 ст.291 КПК України.

Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави вважати, що основна мета складення та вручення обвинувального акта - це надання особі відомостей, які є достатніми для повного розуміння нею суті висунутого проти неї обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, згідно п.13 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому обсязі, які прокурор вважає встановленими.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті кримінального провадження перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідками підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №273/1053/17.

У свою чергу, місце, час, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, відповідно до ст.91 КПК України, і підлягають доказуванню під час судового розгляду по суті.

В той час, як кримінальний процесуальний закон передбачає, що під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення кримінальних правопорушень повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинувачених.

Тобто, вирішуючи питання про відповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, суд не вправі вирішувати ті питання, які вирішуються при розгляді кримінального провадження по суті.

Суд звертає увагу на те, що у ході підготовчого судового засідання суд позбавлений можливості давати оцінку сформульованому обвинуваченню з точки зору його повноти та обґрунтованості, а також стверджувати про суперечливість та неконкретність фактичних обставин, встановленим під час досудового розслідування, оскільки відповідно до ч.2 ст.337 КПК України надають можливість прокурору під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Разом з цим, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну його невідповідність вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Зміст фактичних обставин та форма їх викладу є виключною компетенцією прокурора, оскільки підтримання публічного обвинувачення здійснюється виключно стороною обвинувачення.

На переконання суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 містить всі відомості, про які йдеться в ч.2 ст.291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, а відповідно підстави для його повернення відсутні.

Щодо твердження сторони захисту відносно того, що сторона захисту позбавлена можливості спростувати обвинувачення без завершення збирання доказів стороною обвинувачення слід зазначити наступне.

Повернення обвинувального акта у зв`язку з тим, що вони не відповідають вимогам КПК України (п.3 ч.3 ст.314 КПК України), не відновлює досудове розслідування. В ухвалі про повернення обвинувального акта суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій. Сторона обвинувачення після постановлення судом ухвали про повернення прокурору обвинувального акта і до звернення до суду з обвинувальним актом чи клопотанням, які приведено у відповідність до вимог КПК України, має право виконати лише ту сукупність процесуальних дій, які є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК України та забезпечення виконання ухвали суду. Вказані висновки викладені у постанові ОП ККС від 15 квітня 2024 року у справі №753/25892/21 (провадження №51-3076кмо23).

Отже досудове розслідування завершується направленням до суду обвинувального акта, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому обсязі, які прокурор вважає встановленими, що має місце в даному випадку.

Таким чином, під час підготовчого судового засідання встановлено, що дана справа підсудна Чернігівському районному суду. Підстав для закриття провадження немає.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає за можливе на підставі обвинувального акта призначити судовий розгляд по справі у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, захисника, обвинуваченого та свідків.

Також прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_3 перебуваючи на волі може переховуватись від суду, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюється у вчиненні насильницького злочину, ніде не правцю та зловживає спиртними напоями, а інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Захисник, позицію якого підтримав обвинувачений зазначив, що метою запобіжного заходу застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. В клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу ризик переховуватися від суду носить абстактний характер, закордонного паспорту ОСОБА_3 не має, а відповідно перетнути кордон не матиме згоди,тим паче в умовах воєнного стану, тяжкість злочину не є безумовною підтавою тримання під вартою, ризик впливу на свідків є необгрунтованим з огляду на те, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на досудовому слідстві допитані, їх покази зафіксовані у протоколі і підстав для зміни показів не має, крім того такому ризику можна запобігти шляхом покладення на ОСОБА_3 додаткового обовязку - утримання від спілкування з будь-якою особою визначеною судом, ризик вчиняти кримінальне правопорушення також не доведено прокурором з огляду на те, що у клопотанні відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про реальну ймовірність вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду Чернігівської області від 08.01.2026 ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою термін якого закінчується 11.02.2026.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Заслухавши думку сторони обвинувачення, сторони захисту, суд, при вирішенні питання про доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого, враховує, що судове провадження не завершене, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Перебуваючи на волі та розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі доведеності винуватості ОСОБА_3 може переховуватися від суду, відсутність закордонного паспорту для виїзду закордон незначним чином зменшує цей ризик, однак не нівелює даний ризик вцілому, адже перешкод для виготовлення паспорту не має, ризик переховування існує не тільки за кордоном , але й на території України. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд також враховує, що ОСОБА_3 може впливати на свідків з метою зміни їх показань на свою користь, оскільки свідок ОСОБА_7 є матір`ю обвинуваченого, а інші свідки у даному кримінальному провадженні є його сусідами. Суд зауважує, що свідки судом не допитані. Крім того обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він обвинувачується у вчиненні насильницького злочину із позбавленням життя людини, ніде не працює, зловживає спиртними напоями на ґрунті чого був скоєний злочин у якому він обвинувачується.

Тобто, ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати, долучена захисником позитивна характеритика ОСОБА_3 не нівелює ризики, які існують, а тому суд приходить до висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, враховуючи, що існують реальні ризики переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень та незаконного впливу на свідків, обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити на строк 60 діб.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено, а відповідно клопотання захисника про обрання більш мякого запобіжного заходу у виді особистого зобовязання або цілодобового домашнього арешту не підлягає задоволенню.

Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, яке спричинило смерть потерпілого, суд не вбачає необхідності визначати обвинуваченому розмір застави.

Клопотання про розгляд справи колегіально судом у складі трьох суддів від обвинуваченого не надходило, право на розгляд провадження судом колегії йому роз`яснювалося, а тому судовий розгляд слід проводити визначеним складом суду.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 197, 291, 314-317, 332, 371, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 листопад 2025 року за №0003242, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Чернігівського районного суду Чернігівської області на 19 лютого 2026 року об 12:00 год. суддею одноособово за участю прокурора, обвинуваченого, його захисника та свідків.

Продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про обрання більш мякого запобіжного заходу - відмовити

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження запобіжного заходу до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 днів, в іншій частині окремому оскарженню не підлягає.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1