Справа № 932/681/26
Провадження № 1-кс/932/372/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000048 від 01 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111 (в ред. ЗУ №1183-VII від 08.04.2014), ч. 5 ст. 111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2026 року до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000048 від 01 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111 (в ред. ЗУ №1183-VII від 08.04.2014), ч. 5 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що відповідно до повідомлення УСБУ в Рівненській області, старший оперуповноважений ВКІБ УСБУ в Донецькій області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 2014 році добровільно перейшов на бік ворога та після тимчасової окупації в 2022 році на території м. Волноваха Донецької області займає керівні псевдопосади в т.зв. «Волноваській районній адміністрації донецької народної республіки».

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною та Російською Федерацією (далі РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_6 та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, у порушення вимог п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів Збройних Сил РФ (далі ЗС РФ) на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої окупації.

При цьому, з метою спроби виправдання агресії перед громадянами України, РФ та світовою спільнотою, 21.02.2022 РФ визнано так звані «Донецька народна республіка» (надалі ДНР) та «Луганська народна республіка», створені за підтримки РФ навесні 2014 року на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, незалежними державами та 22.02.2022 президентом РФ направлено до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за її межами, яке задоволено.

На виконання наказів вищого політичного та воєнного керівництва РФ 24.02.2022, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили окупацію частини території України, в тому числі Волноваської територіальної громади Донецької області.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено та який діє на цей час.

Згідно ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Службу безпеки України» встановлено, що умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 06.12.1991 № 1936-XII, текстом Військової присяги є «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), вступаю на військову службу і урочисто клянусь народу України завжди бути вірним і відданим йому, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю. Я клянусь захищати українську державу, непохитно стояти на сторожі її свободи і незалежності. Я присягаю ніколи не зрадити народу України».

Водночас ОСОБА_5 складеної ним присяги не дотримався та під час військової агресії Російської Федерації проти України, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, у свою чергу громадянин України ОСОБА_5 відповідно до витягу із наказу Голови Служби безпеки України від 25 лютого 2011 року №158-ос перебуваючи на військовій службі за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України (далі СБ України), маючи спеціальну освіту та професійні навички, спеціальну фізичну, військову та оперативну підготовку дл усвідомлення фактів активної підривної діяльності РФ проти України шляхом окупації частини Донецької області, розуміючи, що видані представниками створеної за підтримки та під контролем РФ псевдодержавного утворення «ДНР» нормативно-правові акти є незаконними, оскільки явно прийняті всупереч Конституції України та чинного законодавства України, після захоплення м. Донецьк Донецької області представниками псевдодержавного утворення «ДНР» у 2014 році, діючи умисно, керуючись власними ідеологічними та політичними мотивами, добровільно залишився на тимчасово окупованій території Донецької області.

У невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 01 січня 2015 року, ОСОБА_5 , який перебував на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області та був обізнаний про факт ведення РФ агресивної війни проти України, умисно, з власної ініціативи, керуючись злочинною метою, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України вирішив перейти на бік ворога в період збройного конфлікту, що виразилось в участі незаконно створеному, самопроголошеному так званому правоохоронному органі «МГБ ДНР», розташованого за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Щорса, буд. 62.

Крім того, що в період часу з 09.06.2022 по 09.10.2023, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, невстановлені особи т.зв. «місцевої адміністрації ДНР адміністрації Волноваського району» запропонували ОСОБА_5 , зайняти посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконному органі влади структурному підрозділі окупаційної адміністрації РФ, в так званій «місцевій адміністрації ДНР адміністрації Волноваського району», а саме посаду «голови адміністрації ДНР адміністрації Волноваського району». В свою чергу, в період з 09.06.2022 по 09.10.2023, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 перебуваючи на тимчасово окупованій території Волноваського району Донецької області будучи громадянином України та достовірно обізнаним, що на території України введено режим воєнного стану, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно з метою зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у т.зв. «місцевій адміністрації ДНР адміністрації Волноваського району», розташованій за адресою Донецька область, м. Волноваха, вул. 1 Травня, а саме посади «голови адміністрації Волноваського району» та був призначений на вищевказану посаду.

В подальшому, у невстановлений час, але не раніше 09.10.2023 та не пізніше 25.11.2024, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Волноваського району Донецької області, розпочав виконувати обов`язки «голови адміністрації ДНР адміністрації Волноваського району» та розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, почав проводити та брати участь у так званих нарадах, форумах, комісіях, комітетах, а також зустрічах з мешканцями м. Волноваха, на яких висловлювати інформацію щодо діяльності окупаційної влади м. Волновахи, а також повідомляти щодо окремих питань забезпечення життєдіяльності тимчасово окупованого м. Волновахи, тобто добровільно виконував обов`язки на посаді, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора т.зв. «місцевій адміністрації ДНР адміністрації Волноваського району».

11 вересня 2025 року складене повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону України №1183-VII від 08.04.2014), а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, що виразилось в переході на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого; а також передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 11 вересня 2025 року було здійснено в порядку, передбаченому ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, а саме шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також шляхом вручення його копії захиснику підозрюваного.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (в ред. ЗУ №1183-VII від 08.04.2014), ч. 5 ст. 111-1 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженнями доказами у їх сукупності.

Так, санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України визначене альтернативне додаткове покаранням у вигляді конфіскації майна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні транспортні засоби:

- АUDІ А4, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2002, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 16.08.2011 року.

- ЗАЗ-DАЕWОО LАNОS ТF69Y, номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2006, колір синій, кузов НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 17.11.2006 року.

Враховуючи викладене, з метою виконання завдань кримінального провадження, забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий просить накласти арешт на вказане вище майно, що належить ОСОБА_5 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав клопотання про проведення судового засідання без його участі, вимоги клопотання підтримав.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належим чином, заяв або клопотань не надав.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Захисник в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання без її участі, просила вирішити його на розсуд суду.

Згідно з вимогами ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглянуто за відсутності власника майна.

Дослідивши надані до клопотання матеріали, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подане клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Як встановлено у судовому засіданні, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Краматорську, за процесуального керівництва Донецької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 01 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (в ред. ЗУ №1183-VII від 08.04.2014), ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Санкцією ч. 1 ст. 111 КК України (в ред. ЗУ №1183-VII від 08.04.2014) передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років.

Санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Виходячи зі змісту вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, одним з яких, згідно з п. 7 ч. 2 вказаної статті, є арешт майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, та є тимчасовим позбавленням за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

У даному випадку метою арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру №1452 від 16 січня 2026 року №31/27/14-1452-326-2026 підтверджується, що ОСОБА_5 на праві власності належать транспортні засоби:

- АUDІ А4, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2002, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 16.08.2011 року;

- ЗАЗ-DАЕWОО LАNОS ТF69Y, номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2006, колір синій, кузов НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 17.11.2006 року.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, існують обставини, які підтверджують, що незастосування заборони відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися вказаним майном призведе до приховування, зникнення, знищення майна, або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

За наведених вище обставин слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. Існують ризики того, що у разі не накладення арешту можливо відчужити вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме транспортні засоби:

- АUDІ А4, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2002, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 16.08.2011 року.

- ЗАЗ-DАЕWОО LАNОS ТF69Y, номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2006, колір синій, кузов НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 17.11.2006 року,

шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу слідчого судді учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1