Провадження № 1-кп/554/502/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001004 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому, на 2 місяці, із визначеним при обранні запобіжного заходу розміром застави. В обґрунтування клопотання прокурор покликається на обставини, зазначені в обвинувальному акті, згідно з якими сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_4 епізод злочинної діяльності від 06 серпня 2025 року в період часу з 00:30 год до 01:20 год, з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану. Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, у разі доведеності його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Також прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та, маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення корисливих злочинів, вчинив нове діяння за ознаками тяжкого злочину. Крім того, прокурор зазначає, що обвинувачений в іншому кримінальному провадженні не з`являвся на виклики суду, у зв`язку з чим надавався дозвіл на його затримання. Обвинувачений, за твердженнями прокурора, не має сталих соціальних зв`язків, ніде не працює, постійно змінює місця проживання та фактичного перебування, в нього відсутні будь-які засоби для забезпечення життєдіяльності, у зв`язку з чим є ризики можливого вчинення нових кримінальних правопорушень. Також обвинуваченому відомі свідки і потерпілий у кримінальному провадженні, а тому він може здійснити незаконні дії з метою впливу на останніх шляхом погроз, підкупу чи шантажу з метою зміни показань чи відмови від давання показань. Натомість, зміна показань чи відмова від давання показань потерпілою чи свідками на користь обвинуваченого унеможливить якісне проведення судового розгляду та позбавить можливості притягнення винної особи до кримінальної відповідальності. Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у тяжкому злочині, то він, на думку прокурора, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведення вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень. Прокурор вважає, що за відсутності дієвого запобіжного заходу обвинувачений може виїхати за межі Полтавської області задля уникнення кримінальної відповідальності.

Під час досудового розслідування відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 31 жовтня 2025 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30 грудня 2025 року.

Надалі під час судового розгляду суд обрав (продовжив строк) запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 04 лютого 2026 року.

На теперішні час строк дії ухвали суду про обрання запобіжного заходу закінчується, однак встановлені судом ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували й під час досудового розслідування, не зникли та не зменшилися, а враховуючи відомості, що характеризують особу обвинуваченого та його посткримінальну поведінку, сторона обвинувачення вважає необхідним продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою обвинуваченого.

Інші більш м`які запобіжні заходи, на переконання прокурора, обрати обвинуваченому неможливо, оскільки особисте зобов`язання є занадто м`яким запобіжним заходом і не буде дієвим з огляду на особу обвинуваченого, вищевказані ризики та тяжкість кримінального правопорушення. Особисту поруку не можна застосувати, оскільки жодна особа, яка заслуговує на відповідну довіру, не зверталася до органів досудового розслідування з метою поручитися за обвинуваченого і такої пропозиції не надходило й від нього самого. Заставу не доцільно застосувати до обвинуваченого, оскільки останній ніде не працює, не має інших легальних джерел доходів у достатньому для цього розмірі, так само від інших осіб не надходило заяв про можливість сплати відповідної суми грошових коштів у якості застави. Домашній арешт, на думку прокурора, не можна обирати обвинуваченому з огляду на відсутність в обвинуваченого постійного місця проживання, а через це і неефективність цього виду запобіжного заходу, а також з огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_4 і те, що він підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання зазначеним вище ризикам. На переконання прокурора, наведені вище обставини та наявність ризиків, які не зменшилися, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання з наведених підстав та просив задовольнити.

Обвинувачений та захисник із зазначеним клопотанням прокурора не погодилися, зазначили, що наведені прокурором ризики не доведені а клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є необґрунтованим.

Захисник зазначає, що прокурор не надав жодного доказу на підтвердження викладених у клопотанні обставин та наявності ризиків. Зміст клопотання фактично повторює попередні клопотання прокурора щодо застосування найсуворішого запобіжного заходу. Просить врахувати вік та стан здоров`я обвинуваченого та змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на більш м`який, який не пов`язаний із триманням останнього в умовах несвободи, зокрема, у виді домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав позицію захисника та просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, 31 жовтня 2025 року під час досудового розслідування цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 30 грудня 2025 року. Одночасно визначено відносно підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 10943,00 грн.

З вищевказаної ухвали слідчого судді вбачається, що під час досудового розслідування встановлено наступні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

08 грудня 2025 року суд своєю ухвалою обрав (продовжив строк) до 04 лютого 2026 року включно запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 ; визначив ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави у 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн.

28 січня 2026 року ухвалою Полтавського апеляційного суду ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 08 грудня 2025 року залишено без змін.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає, що вказані прокурором ризики є доведеними, на теперішній час не змінилися, їх вагомість суттєво не зменшилася. Наведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою з огляду на таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Оскільки справа перебуває на стадії судового розгляду по суті, суд не дає оцінки обґрунтованості підозри.

Обвинувачений не має офіційного місця роботи, легальних джерел доходів, постійного місця проживання.

Установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має професійно-технічну освіту, працездатного віку, не хворіє, фізично розвинений, не одружений, на утриманні осіб не має, зі слів обвинуваченого, є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , останнє місце проживання: в АДРЕСА_3 , разом із співмешканкою, раніше судимий, востаннє 14 листопада 2019 року вироком Краматорського міського суду Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 297, ст. 70 ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 20 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. 28 серпня 2023 року звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.

Аналізуючи вказані обставини, суд робить висновок про відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого в місці його перебування.

Між тим, суд звертає увагу, що оцінку вказаним обставинам щодо особи обвинуваченого суд надавав і під час обрання запобіжного заходу 08 грудня 2025 року. Зазначені обставини на теперішній час не змінилися.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до теперішнього часу.

На думку суду, враховуючи характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , ця обставина сама по собі свідчить про наявність ризиків, які зазначені прокурором, серед яких, ризик переховування від суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню.

Та обставина, що ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання не є безперечним фактором, що здатний запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також прокурор наголосив на ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе продовжити протиправну діяльність щодо вчинення нових корисливих злочинів як джерела для забезпечення існування та заради отримання прибутку.

Більше того, судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочато, свідки і потерпілий у кримінальному провадженні не допитувалися в судовому засіданні, речові та інші докази також не досліджувалися.

Таким чином, є вагомі підстави вважати, що обвинувачений, якому стороною обвинувачення інкриміновано, зокрема, вчинення тяжкого злочину, дійсно може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вказані обставини є достатніми для висновку, що ризики, які визначені в ухвалі слідчого судді, заявлені і доведені прокурором у судовому засіданні, на теперішній час не зменшилися, а жоден інший запобіжний захід на теперішній час не може їм запобігти.

Таким чином, є достатні правові підстави для висновку, що наведені вище обставини у їх сукупності виправдовують подальше тримання особи під вартою.

Крім того, 08 грудня 2025 року суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, в межах судової дискреції під час обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також визначив ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави у мінімальному розмірі, який передбачено п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, а саме двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку суду, саме такий розмір застави на теперішній час, враховуючи суспільну небезпечність такого злочину та серйозність висунутого обвинувачення, з огляду на встановлені ризики, які мають реальний характер, є справедливим, дієвим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не є надмірним і не порушує права обвинуваченого, відповідає гарантіям, закріпленим, зокрема, у статтях 5, 6 ЄКПЛ.

Нових же, суттєвих обставин, які б давали підстави для зміни обраного запобіжного заходу стороною захисту не зазначено, тоді як встановлені вище ризики не зникли та не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше застосування раніше обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, клопотання прокурора необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 331, 370, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити до 28 березня 2026 року включно строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001004.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Державної установи Полтавська установа виконання покарань (№ 23).

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1