Справа № 450/1333/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/620/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 000299 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисникаадвоката ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29.04.2025 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.1 ст. 162, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, щодо виправлення описки,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачено - ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29.04.2025 задоволено заяву прокурора та виправлено описку в ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 18.03.2024 (у справі №450/1333/16-к ) в частині статті 515 КПК України, як підстави для закриття кримінального провадження, зазначивши вірно у мотивувальній та резолютивній частинах даної ухвали - «ч.1 ст. 515 КПК України» замість «ч.4 ст. 515 КПК України».

Дану ухвалу оскаржив обвинувачений ОСОБА_6 , який просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Вважає ухвалу незаконною.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції фактично не виправив описку, а змінив зміст резолютивної частини ухвали, оскільки з 18.03.2024, коли ухвала була винесена, і до квітня 2025 року, для виправлення описки було достатньо часу, але лише після подачі відповідної заяви прокурора були внесені зміни в ухвалу.

Покликається на те, що у судових рішеннях у справіщодо нього судом постійно подаються недостовірні дані та неправильна хронологія подій, і це дає спотворення дійсності, що не дає можливості апеляційній інстанції правильно зрозуміти суть подій.

Апелянт вважає, що немає кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, бо у ЄРДР зареєстровано кримінальне правопорушення. Крім того не існує жодного клопотання про ПЗМХ. Трактування, що Постанова Верховного Суду України це є клопотання для відкриття провадження про застосування ПЗМХ, є чимось новим у юриспруденції.

У хронологічному порядку в справі є такі документи.

02.07.2020 р. прийнята ухвала про застосування ПЗМХ суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_9 . Подана ним (Сербаном) апеляція залишена без розгляду - суддею Львівського апеляційного суду ОСОБА_10

13.07.2021 р.ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпра застосування ПЗМХ припинено, а 19.07.2021 р. колегією суддів Франківського районного суду м. Львова за головування судді ОСОБА_11 поновлено розгляд справи у загальному порядку.

31.05.2022 р. Постановою Верховного Суду відмова у розгляді його апеляційної скарги визнана незаконною і йому повернули право на апеляційне подання.

17.08.2022 р. колегія Львівського апеляційного суду знову за головування судді ОСОБА_10 та суддів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 без розгляду відмовлено у задоволенні моєї апеляційної скарги. Було знову подано касаційну скаргу і 23.01.2023 р. ухвали Франківського районного суду м. Львова та Львівського апеляційного суду про застосування ПЗМХ були скасовані та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Оскільки справа вже і так розглядалася в загальному порядку, то все, що потребувалось - це заміна складу суду та новий розгляд справи із самого початку. Проте замість цього суддею ОСОБА_1 було відкрите нове провадження про застосування ПЗМХ на підставі тих же матеріалів справи за якими він, ОСОБА_6 , вже відбув ПЗМХ і яке було у встановленому законом порядку припинено.

Отже відбулося грубе порушення ст.61 Конституції України, оскільки мене знову притягали до юридичної відповідальності одного типу за одне й те саме правопорушення. Тому судді самі створили проблему, яку вирішили виправити і провадження про застосування ПЗМХ було закрито на підставі ч.4 ст.515 КПК по закінченню строку давності. Рішення прийнято трьома суддями, а тому описки не може бути.

Ухвалу суду першої інстанції також оскаржив захисник адвокат ОСОБА_7 , який просить скасувати ухвалу про виправлення описки від 29.04.2025, як таку, що грубо порушує процесуальний закон, і визнати, що суд підставно посилався на ч.4 ст. 515 КПК України, як на єдину належну правову підставу для закриття провадження у частині застосування ПЗМХ. Просить залишити в силі ухвалу від 18.03.2024 року.

Вважає, що ухвала від 29.04.2025 підлягає скасування на підставі, неповнота судового розгляду, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновки суду при виправлені описки суперечать фактичним обставинам справи.

Так ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2020 року до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Зазначена ухвала постановлена в процесі розгляду судової справи № 450/1333/16-к по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст. 115, ч.2 ст.15 - п.1 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 13.07.2021 року задоволено заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ Україна» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 2 ст.515 КПК України - постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення судового провадження.

У зв`язку з викладеним, прокурор у провадженні 14.07.2021 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з клопотанням про поновлення судового провадження у кримінальному провадженні та зміну запобіжного заходу, номер справи № 450/1333/16-к та було присвоєно новий номер провадження 1- кп/465/1272/21.

Відтак ухвалою судового засідання від 19.07.2021 року (під головуванням судді ОСОБА_11 ) поновлено та призначено нове кримінальне провадження за №1-кп/465/1272/21 по справі № 450/1333/16-к по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 115, ч.2 ст.15 - п.1 ч.2 ст. 115 КК України. У подальшому було пройдено підготовче засідання і розглядалась дана справа довгий час по суті з двома суддями та трьома присяжними.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 24.01.2023 року ухвали Франківського районного суду м. Львова від 2 липня 2020 року та Львівського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Було два кримінальні провадження, які стосувалися однієї особи ОСОБА_6 :

Одне про застосування примусових заходів медичного характеру.

Друге про поновлення судового провадження, після скасування попередніх судових рішень Верховним Судом.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.12.2023 обидва провадження об`єднано в одне з єдиним номером 1-кп/465/904/23.

Ухвалою від 27.12.2023 у вказаній ухвалі виправлено описку в номері провадження, з формального боку (було зазначено 1-кп/811/129/23, хоча мало бути 1-кп/465/23/23).

Постановою ВС від 24.01.2023 було скасовано ухвалу про ПЗМХ і призначено новий розгляд у першій інстанції. (Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суд від 24 січня 2023 року по справі №450/1333/16-к, провадження №51-586км21 постановив Касаційну скаргу задовольнити частково. Ухвали Франківського районного суду м.Львова від 2 липня 2020 року та Львівського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції).

Апелянт висловив непорозуміння про те, що якщо провадження об`єднано в одне, то на якій підставі і в який спосіб його закрито, якщо фактично розгляд ще не завершено?

Вважає, що після об`єднання проваджень суд зобов`язаний розглядати їх як єдине провадження з урахуванням усіх процесуальних дій, які вчинялися у межах кожного. Проте ні в ухвалі від 11.12.2023, ні в ухвалі від 27.12.2023, ні в поданих прокуратурою матеріалах немає жодної інформації про закриття об`єднаного провадження або припинення розгляду по суті.

Натомість у підготовчому судовому засіданні була винесена ухвала від 18.03.2024 року за ч.4 ст. 515 КПК України. Судове провадження у розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000299 від 23.02.2016 року за фактом вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.1 ч.2 ст. 115 КК України на підставі ч.4 ст.515 КПК України було закрито.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту з підстав невідповідності такого вимогам ст. 291 КПК України було відмовлено.

Апелянт звертає увагу на те, що в клопотанні прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_14 зазначено про закриття на підставі ч.4 ст.515 КПК України і суд це клопотання і це не описка. Сам прокурор просив в засіданні закрити кримінальне провадження на підставі ч.4 ст. 515 КПК України.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000299 від 23.02.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст.15, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м. Львова на 17.04.2024 року о 14:30 год. Дана ухвала не оспорювалася в апеляційному суді.

Після цього обвинувачений ОСОБА_6 подав клопотання 17.04.2024 року про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в якому вказує, що саме це і було враховано колегією суддів в ухвалі підготовчого засідання від 18.03.2024 р., де у рішенні зазначено: «Судове провадження у розгляді клопотання про застосування П`ЗМХ відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000299 від 23.02.12016 року за фактом вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України на підставі ч.4 ст.515 КПК України було закрито.

23.10.2024 року прокурор подав заперечення на клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , який подав клопотання 17.04.2024 року про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. Після цього колегія суддів не знала яке рішення винести бо вони фактично закрили повністю ціле провадження тому, що перед тим вони два провадження об`єднали в одне провадження і ухвалу від 18.03.2024 року ніхто не оскаржував, а тому вони вирішили зробити ухвалу описку, щоб кардинально поміняти ухвалу , через це 29.11.2024 року через канцелярію суду від прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 надійшла заява про виправлення описки в ухвалі суду від 18.03.2024 року, у справі №450/1333/16-к, в частині статті 515 КПК України, як підстави для закриття кримінального провадження, зазначивши замість «ч.4 ст.515 КПК України» - «ч.1 ст. 515 КПК України» у мотивувальній та резолютивній частині цієї ухвали.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 24.01.2023 року ухвали Франківського районного суду м. Львова від 2 липня 2020 року та Львівського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Це свідчить, що примусові заходів медичного характеру скасовано.

Апелянт вважає, що є наступні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Відбулося порушення процесуального порядку. На момент постановлення оскаржуваної ухвали справа вже перебувала у стадії судового розгляду по суті відповідно до ухвали суду від 18.03.2024 року, якою було закрито провадження в частині застосування ПЗМХ. Отже, виправлення описки, зроблене на підставі положень, застосовних лише до підготовчого провадження, є юридично та процедурно необгрунтованим.

Посилання в ухвалі від 18.03.2024 року на ч.4 ст. 515 КПК України є принциповим, оскільки ця норма передбачає закриття провадження у випадку припинення ПЗМХ. Заміна на ч.1 ст. 515 КПК України фактично змінює правову природу судового рішення, що не є технічною опискою, а зміною суті.

Відбувся вихід за межі статті 379 та ч.2 ст.376 КПК України.

Стаття 379 КПК передбачає виправлення лише очевидних описок або арифметичних помилок, але не зміну підстав правового висновку. У даному випадку, на думку апелянта, суд фактично замінив своє рішення, що є недопустимим у межах процедури виправлення описки.

Зміна судового рішення заднім числом відбулася без належного повідомлення сторони захисту про обсяг і підстави змін, і це суперечить праву на справедливий судовий розгляд.

На переконання захисника у змісті ухвали є суперечність з Постановою Верховного Суду від 24.01.2023 року.

Верховний Суд постановив провести новий розгляд виключно щодо ПЗМХ. Ухвалою від 18.03.2024 року провадження у цій частині закрито. Повернення до розгляду цього питання без нового обвинувального висновку є неконституційним та незаконним.

Суть ухвали, що оскаржується:

«Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29.04.2025 року у справі №450/1333/16-к суддя ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 379 КПК України, постановила:

«виправити описку» в ухвалі від 11.12.2023 року, змінивши зазначений номер провадження з «1-кп/811/129/23» на «1-кп/465/23/23».

Однак, на думку апелянта, вказане рішення за своїм характером та правовими наслідками виходить за межі допустимих виправлень технічної помилки, має ознаки втручання у суть раніше постановленої ухвали, змінює межі об`єднаного провадження та порушує засади змагальності, права сторони захисту і логіку процесуальної послідовності.

Отже підстави для скасування ухвали є відсутність підстав для застосування ст. 379 КПК України.

Суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000299 від 23.02.2016 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 162, ч.1 ст115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України.

29.11.2024 року через канцелярію суду від прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 надійшла заява про виправлення описки в ухвалі суду від 18.03.2024 року у справі №450/1333/16-к в частині статті 515 КПК України, як підстави для закриття кримінального провадження, зазначивши замість «ч.4 ст.515 КПК України» - «ч.1 ст. 515 КПК України» у мотивувальній та резолютивній частині цієї ухвали.

В обґрунтування заяви прокурор зазначив, що ухвалою суду від 18.03.2024 у справі № 450/1333/16-к вирішено закрити судове провадження у розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000299 від 23.02.2016 за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ч. 4 ст. 515 КК України.

Зазначене вище рішення про закриття провадження мотивоване, зокрема, видужанням ОСОБА_6 який після вчинення кримінального правопорушення захворів на психічну хворобу, яка позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, тобто з підстав, визначених ч. 1 ст. 515 КПК України.

Водночас, вивченням вказаного рішення суду установлено, що при його ухвалені судом допущено очевидну описку в частині статті 515 КПК України, на підставі якої суд закрив провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, помилково пославшись на ч.4 ст. 515 КПК України, яка передбачає таке закриття у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, в ході судового розгляду жоден учасник цього кримінального провадження не клопотав в суді про його закриття з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а в самому рішенні не наведено жодних мотивів закінчення строків давності, що об`єктивно свідчить про допущення очевидної описки в ухвалі суду від 18.03.2024.

Так, ухвалою колегії суддів від 18.03.2024 року судове провадження у розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000299 від 23.02.2016 року за фактом вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст. 115 КК України на підставі ч.4 ст.515 КПК України - закрито.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту з підстав невідповідності такого вимогам ст.291 КПК України відмовлено.

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_14 задоволено.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000299 від 23.02.2016 р. про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду (вул.Генерала Чупринки, 69 м.Львів).

Разом з тим в тексті вищевказаної ухвали суду допущена технічна описка, а саме помилково вказано ч.4 ст. 515 КПК України, замість вірної ч.1 ст. 515 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_15 та його представник ОСОБА_16 судом апеляційної інстанції була належним чином повідомлені про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибули з невідомих причин, клопотань про відкладення не подавали.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника- адвоката ОСОБА_7 , які, кожен окремо, просили задовольнити апеляційні скарги подані ними в повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_8 , який вважає, що відбулася технічна описка, а тому відмовити у задоволені апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг в межах апеляційних вимог, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності (постанова Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 521/1074/17).

В резолютивній частині ухвали суду першої інстанції від 29.04.2025 зазначено, що в тексті вищевказаної ухвали суду допущена технічна описка, а саме помилково вказано ч.4 ст. 515 КПК України, замість вірної ч.1 ст. 515 КПК України.

Згідно ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. У резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може ускладнити виконання в цілому судового рішення.

Зі змісту мотивувальної та резолютивної частини ухвали вбачається, що в тексті допущена технічна описка, а саме помилково вказано частину 4 ст. 515 КПК України, замість вірної частини 1 ст. 515 КПК України.

Стаття 515 Кримінального процесуального кодексу України, яка чинна на даний час та на час ухвалення рішень судом першої інстанції 18.03.2024, 29.04.2025 у кримінальному провадженні № 0000299 стосовно ОСОБА_6 викладена наступного змісту.

«Стаття 515. Відновлення кримінального провадження

1. У разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу або в неї настав тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки, які позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, суд на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів своєю ухвалою припиняє застосування примусових заходів медичного характеру.

2. Постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення досудового розслідування чи судового провадження.

3. У разі засудження цієї особи до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців чи позбавлення волі час її перебування в медичній установі зараховується у строк відбування покарання.

4. Якщо на час розгляду питання про відновлення кримінального провадження закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності або прийнято закон, який усуває кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, кримінальне провадження підлягає закриттю, якщо особа, щодо якої розглядається питання, не заперечує проти цього.»

На переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції виправлення описки в ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 29.04.2025 з частини 4 на частину 1 статті 515 КПК України є обґрунтоване з врахуванням наступного.

Так ухвалою підготовчого судового засідання Франківського районного суду м. Львова від 18.03.2024 (у справі № 450/1333/16-к) постановлено та у резолютивній частині зазначено : «Судове провадження у розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000299 від 23.02.2016 року за фактом вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст. 115 КК України на підставі ч.4 ст. 515 КПК України - закрити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту з підстав невідповідності такого вимогам ст.291 КПК України - відмовити.

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_14 задоволити.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000299 від 23.02.2016 р. про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду (вул.Генерала Чупринки, 69 м.Львів) на 17.04.2024 року о 14:30 год.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення» (а.с.208-215 т.10).

18.03.2024 копія даної ухвали була розіслана учасникам процесу, зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 , захиснику ОСОБА_7 та потерпілій стороні. (а.с.216 т.10).

Відповідно всі учасники процесу мали можливість та час ознайомитися в повному обсязі зі змістом ухвали ти при необхідності оскаржити її.

Ухвала підготовчого судового засідання Франківського районного суду м. Львова від 18.03.2024 ніким оскаржена не була в апеляційному порядку.

Натомість обвинувачений ОСОБА_6 17.04.2024 подав клопотання про закриття кримінального провадження стосовно нього в цілому.

Із зазначеного вбачається, що на той час ОСОБА_6 вважав, що стосовно нього не закрито кримінальне провадження по всіх стаття обвинувачення, оскільки про це зазначає в клопотанні з покликанням про закриття кримінального провадження за ст. 115 КК України за строком давності, тобто у відповідності до п.5 ч.1 ст. 49 КК України. (а.с.217-218 т.10).

У подальшому суду першої інстанції було підтверджено повноваження адвоката ОСОБА_7 на здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_6 у справі № 450/1333/16-к шляхом скерування до суду листа від 27.05.2024 за підписом директора Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (а.с.229230 т.10).

Постановою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_17 від 17.06.2024 у кримінальному провадженні № 0000299, з метою забезпечення підтримання публічного обвинувачення, було змінено групу прокурорів. (а.с.225-226 т.10).

23.10.2024 прокурором ОСОБА_8 подані заперечення на ряд клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема і на клопотання про закриття кримінального провадження по строку давності. (а.с.251-257 т.10).

16.11.2024 обвинувачений ОСОБА_6 подав додаток до клопотання про закриття кримінального провадження стосовно нього по строку давності, за ст. 115 КК України, оперуючи покликанням на ч.4 ст. 515 КК України, яка була зазначена в ухвалі суду першої інстанції від 18.03.2024. (а.с.258-259 т.10).

29.11.2024 прокурор ОСОБА_8 подав заяву про виправлення описки в ухвалі від 18.03.2024 (а.с. 260-261 т.10).

29.04.2025 були винесені дві ухвали Франківського районного суду м. Львова про виправлення описки та стосовно подальшого розгляду справи по суті пред`явленого обвинувачення, зокрема по ч.1 ст. 162 КК України кримінальне провадження було закрито на підставі ст. 49 КК України та продовжено розгляд справи про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України (а.с. 35-37, 42-45 т.11).

Однак зміст даної постанови спростовує повністю апеляційні вимоги сторони захисту.

У резолютивній частині постанови зазначено : «Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 2 липня 2020 року та Львівського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.»

У мотивах постанови є покликання на наступне.

«Перелік обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК. З зазначеної законодавчої норми вбачається, що предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де встановлюється лише: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування чи судового розгляду; поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Крім того ч. 1 ст. 512 КПК (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання психіатричної допомоги» від 14 листопада 2017 року № 2205-VIII, який був введений в дію 10 червня 2018 року) передбачено, що судовий розгляд цієї категорії справ здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Також ч. 1 ст. 506 КПК встановлено, що особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника та захисника.

Тому з урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 43 КПК така особа має право на захист, зокрема і на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження та залучення іншого захисника; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів для оплати такої допомоги.

Таким чином КПК регламентовано, що при розгляді питання про застосування примусових заходів медичного характеру не вирішується питання про винуватість особи, щодо якої розглядається провадження в порядку глави ст. 39 КПК, участь такої особи у судових засіданнях є обов`язковою і вона, зокрема, має право на захист, право на відмову від захисника і залучення іншого захисника в будь-який момент кримінального провадження.

Однак суд першої інстанції не урахував указаних вимог закону та не дотримався їх.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, надійшов до суду 1 червня 2016 року.

Розгляд цього провадження здійснювався в загальному порядку, так як висновком судово-психолого-психіатричної експертизи від 13 квітня 2016 року № 48, проведеної під час досудового розслідування, констатовано, що ОСОБА_6 на час проведення дослідження психічною хворобою не страждав, виявляв ознаки шизотипового розладу, що не позбавляє його здатності у даний час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим розладом психіки не страждав, виявляв ознаки шизотипового розладу. Через наявний у нього психічний розлад він не був здатний повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, проте застосування примусових заходів медичного характеру не потребував (т. 2, а.п. 66).

Однак під час судового розгляду провадження за клопотанням захисника місцевим судом було призначено комісійну судово-психіатричну експертизу, за висновком якої від 11 жовтня 2017 року № 147 було встановлено, що ОСОБА_6 на час проведення експертизи страждає тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності у формі поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і до виходу із хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (т. 4, а.п. 31-37).

У зв`язку з цим суд змінив порядок розгляду провадження та в подальшому здійснював його відповідно до глави 39 КПК. (т. 5, а.п. 75).

Разом з тим, після отримання цього висновку у період із 8 грудня 2017 року до 02 липня 2020 року місцевий суд не забезпечив участь у судових засіданнях обвинуваченого, а в подальшому особи щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, провівши за відсутності ОСОБА_6 28 судових засідань, зокрема і тих, в яких вирішувалося питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку.

При цьому суд першої інстанції не зважив на заяви та клопотання ОСОБА_6 про неможливість розгляду провадження у його відсутність, які надійшли до суду 18 грудня 2017 та 10, 16 січня 2018 року (т. 5, а. п. 49, 64, 66), а також на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання психіатричної допомоги» від 14 листопада 2017 року № 2205-VIII, який був введений в дію 10 червня 2018 року, були внесені зміни в ч. 1 ст. 512 КПК і з цього часу участь особи щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру у розгляді цього питання була обов`язковою.

Тому колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_6 про те, що здійснення судового провадження без його участі є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке потягло постановлення місцевим судом незаконного судового рішення, і є безумовною підставою для скасування ухвали Франківського районного суду м. Львова від 2 липня 2020 року. До того ж, застосовуючи примусові заходи медичного характеру, суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КПК, що суперечить вимогам ст. 505 КПК.

Про ці та інші порушення, допущені місцевим судом, ОСОБА_6 писав у своїй апеляційній скарзі, однак апеляційний суд належним чином не здійснив їх перевірку та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.»

«До того ж, застосовуючи примусові заходи медичного характеру, суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КПК, що суперечить вимогам ст. 505 КПК.

Про ці та інші порушення, допущені місцевим судом, ОСОБА_6 писав у своїй апеляційній скарзі, однак апеляційний суд належним чином не здійснив їх перевірку та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.»

«При цьому, не зважаючи на те, що ОСОБА_6 мав право на ознайомлення з матеріалами провадження, реалізація такого права судом забезпечена не була.

Одночасно суд апеляційної інстанції не виконав і свого обов`язку, передбаченого ч. 4 ст. 401 КПК, та не забезпечив участь ОСОБА_6 , який перебував під вартою, у розгляді провадження. Матеріали провадження не містять документів, які б підтверджували, що Львівським апеляційним судом вживалися заходи для забезпечення ОСОБА_6 , який утримувався під вартою у державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», безпосередньої участі у судовому засіданні, і що станом на 17 серпня 2022 року така можливість була відсутня.

За таких обставин позбавлення ОСОБА_6 , який перебував під вартою, права брати участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції є безумовною підставою для скасування ухвали апеляційного суду».

«Так як судом першої і апеляційної інстанції допущені численні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, то ухвали Франківського районного суду м. Львова від 2 липня 2020 року та Львівського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції під час якого необхідно врахувати викладене та постановити законне і обґрунтоване судове рішення».

«Одночасно суд не вирішує питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, застосованого місцевим судом до вступу в силу ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки за інформацією, наявною у Верховному Суді, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 припинені примусові заходів медичного характеру, застосовані ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 2 липня 2020 року. Наразі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, розглядається місцевим судом.

Разом з цим у цьому провадженні ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2022 року ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 лютого 2023 року».

Слід звернути увагу також на опис у постанові ВС суті обставин справи та руху матеріалів кримінального провадження, який надійшов в суд першої інстанції з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_6 01.06.2016 року.

«Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, надійшов до суду 1 червня 2016 року.

Розгляд цього провадження здійснювався в загальному порядку, так як висновком судово-психолого-психіатричної експертизи від 13 квітня 2016 року № 48, проведеної під час досудового розслідування, констатовано, що ОСОБА_6 на час проведення дослідження психічною хворобою не страждав, виявляв ознаки шизотипового розладу, що не позбавляє його здатності у даний час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим розладом психіки не страждав, виявляв ознаки шизотипового розладу. Через наявний у нього психічний розлад він не був здатний повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, проте застосування примусових заходів медичного характеру не потребував (т. 2, а.п. 66).

Однак під час судового розгляду провадження за клопотанням захисника місцевим судом було призначено комісійну судово-психіатричну експертизу, за висновком якої від 11 жовтня 2017 року № 147 було встановлено, що ОСОБА_6 на час проведення експертизи страждає тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності у формі поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і до виходу із хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (т. 4, а.п. 31-37).

У зв`язку з цим суд змінив порядок розгляду провадження та в подальшому здійснював його відповідно до глави 39 КПК. (т. 5, а.п. 75).»

В ухвалі підготовчого судового засідання Франківського районного суду м. Львова від 19.07.2021 зазначено наступне.

«Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2020 року до ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Золочева, Львівської області, громадянина України, українця, розлученого, раніше не судимого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Зазначена ухвала постановлена в процесі розгляду судової справи №450/1333/16-к по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 - п.1 ч.2 ст.115 КК України.

13.07.2021 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська задоволено заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ Україна» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_6

Відповідно до ч.2 ст.515 КПК України - постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення судового провадження.

Таким чином, суд вважає за необхідне поновити судове провадження у кримінальному провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 - п.1 ч.2 ст.115 КК України та призначити судове засідання.»

Об`єднання проваджень в одне судом першої інстанції вчинено у відповідності діючого законодавства.

Тобто суд першої інстанції після скасуванні судом касаційної інстанції рішень першої та апеляційної інстанції розпочав роботу по суті пред`явленого обвинувачення та розгляду клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, які були необхідні йому та виявлені, після того, як кримінальне провадження надійшло в суд першої інстанції .

Зазначене вище рішення про закриття провадження мотивоване, зокрема, видужанням ОСОБА_6 який після вчинення кримінального правопорушення захворів на психічну хворобу, яка позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, тобто з підстав, визначених ч. 1 ст. 515 КПК України.

Водночас, вивченням вказаного рішення суду установлено, що при його ухвалені судом допущено очевидну описку в частині статті 515 КПК України, на підставі якої суд закрив провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, помилково пославшись на ч.4 ст. 515 КПК України, яка передбачає таке закриття у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

З врахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали Франківського районного суду м. Львова від 29.04.2025 щодо виправлення описки, яка є обґрунтованою, вмотивованою, винесеною у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 379, 392, 404, 405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29.04.2025 про виправлення описки в резолютивній частині ухвали Франківського районного суду м. Львова від 18.03.2024 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: