У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000010.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

підозрюваний ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 01.01.2026 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або тримання під вартою з визначенням застави у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт вважає, що підозра відносно ОСОБА_5 не відповідає критерію обґрунтованості у розумінні ст. 177 КПК України та практики ЄСПЛ, оскільки з моменту обрання запобіжного заходу 14.04.2025 р. слідством не здобуто нових належних і допустимих доказів причетності підозрюваного, а надані матеріали переважно складаються з рапортів, які не є доказами, та показань залегендованого свідка ОСОБА_8 , який первісно не повідомляв про ОСОБА_5 , як про особу, що вчинила злочин.

Стосовно епізоду від 01.04.2025 р. апелянт вказує на те, що грошові кошти отримував виключно ОСОБА_9 , будь-якої фіксації домовленостей або передачі коштів саме ОСОБА_5 немає. ОСОБА_5 з`являється лише в тексті письмового повідомлення про підозру без належної доказової підтримки.

Щодо епізоду 12.04.2025 у Херсонській області, то фактично ОСОБА_5 виконував функції водія автомобіля ОСОБА_9 , доказів збуту з боку ОСОБА_5 не надано, а місце схову та перебіг подій відтворено виключно зі слів того ж залегендованого свідка. Сам ОСОБА_9 при допиті вказав на непричетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення.

На думку захисника, в діях правоохоронних органів наявні ознаки провокації злочину, оскільки після подій 01.04.2025 р. правоохоронні органи не припинили контроль, а створили умови для другого епізоду без попереднього доведення схильності ОСОБА_5 до вчинення такого діяння, що суперечить критеріям, сформульованим касаційною практикою щодо відмежування допустимого контролю від провокації.

На переконання апелянта, стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ризик переховування обґрунтовано лише тяжкістю можливого покарання, що не відповідає стандартам ЄСПЛ. Ризик знищення чи приховування доказів зведено до абстрактного посилання на не встановлення місцезнаходження коштів за подіями від 01.04.2025 р., при тому обшуки у ОСОБА_5 результатів не дали. Ризик незаконного впливу на свідків не конкретизований, оскільки не зазначено, на кого і яким чином можливий вплив, а фактично йдеться лише про одного залегендованого свідка. Ризики продовження злочинної діяльності або перешкоджання провадженню іншим чином не підтверджені жодними фактичними даними про відповідну поведінкову схильність чи реальні дії підозрюваного.

Апелянт наголошує, що інтенсивність будь-яких ризиків з плином часу зменшується, ОСОБА_5 безперервно перебуває під вартою з 12.04.2025 р., що узгоджується з підходом ЄСПЛ щодо природного зниження ризику втечі та інших ризиків з тривалістю ув`язнення. Дані про особу підозрюваного, зокрема відсутність судимостей, позитивні характеристики, міцні соціальні зв`язки та незадовільний стан здоров`я, які підтверджені встановленими діагнозами та показаннями до оперативного лікування слідчим суддею належно не оцінено.

Захисник вважає, що слідчий суддя не перевірив достатність застосування більш м`яких заходів, фактично проігнорував можливість визначення запобіжного заходу у виді застави або домашнього арешту. За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України у справах щодо особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, суд має право не визначати заставу, але це не є абсолютною забороною, за індивідуальних обставин справи суд зобов`язаний оцінити альтернативи та мотивувати відмову.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що ухвалу постановлено з порушенням процесуальних вимог, а висновки суду частково відтворюють клопотання обвинувачення, відсутня повна й належна мотивація оцінки доводів сторони захисту всупереч ст. 370 КПК України. Захисник зауважує, що строк тримання під вартою визначений до 01.01.2026 р. попри те, що обвинувальний акт вже скеровано до Херсонського міського суду, а підготовче засідання призначено на 18.12.2025 р., що суперечить логіці та приписам ст. 199 КПК України щодо меж і доцільності продовження.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000010, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.03.2025 р. майстер-сержант ОСОБА_9 , діючи за попередньо змовою з групою осіб, спільно та у взаємній згоді з ОСОБА_5 , з метою особистого збагачення, досягнення єдиної злочинної мети, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у м. Києві, більш точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, користуючись мобільним месенджером «WhatsApp» домовився зі свідком ОСОБА_8 (анкетні данні змінено відповідно до ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб що приймають участь у кримінальному судочинстві») про збут психотропної речовини амфетаміну на суму 20 000 грн. на 01.04.2025 р. о 19.00 год.

01.04.2025 р. о 21.13 год. майстер-сержант ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зустрілись біля торгового центру «Квадрат», розташовано за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 2 А, та сіли до транспортного засобу CITROEN C4 р/н НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_9 .

О 21.33 год. майстер-сержант ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вийшли з автомобіля, та підійшли до терміналу біля вказаного торгового центру «Квадрат», де ОСОБА_8 передав ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 20 000 грн., що були попередньо видані ОСОБА_8 для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів та психотропних речовин. З вказаної суми ОСОБА_9 здійснив поповнення невстановленої на даний час банківської картки на суму 5 000 грн., решту коштів у сумі 15 000 грн. ОСОБА_9 повернув ОСОБА_8 .

У подальшому о 23.39 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , знаходячись у дворі будинку № 25 по вул. Василя Липківського у м. Києві, зустрілись з ОСОБА_5 , в цей час до них під`їхав автомобіль CHEVROLET CRUZE реєстраційний номер НОМЕР_2 , з якого вийшов ОСОБА_5 , який з рук в руки передав ОСОБА_9 згорток з поліетиленовим zip-пакетом, запакований у гумову рукавичку чорного кольору, після чого останній, з метою особистого збагачення, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, передав вказаний згорток з рук у руки ОСОБА_8 , здійснивши збут психотропної речовини амфетамін, маса амфетаміну в перерахунку на амфетамін-основу складає 36,235 грама, що є особливо великим розміром психотропної речовини, та отримав від ОСОБА_8 решту грошових коштів у сумі 15 000 грн. які майстер-сержант ОСОБА_9 , перерахував та поклав до карману для подальшого розподілення з ОСОБА_5 .

Крім того 11.04.2025 р. ОСОБА_9 , діючи за попередньо змовою з групою осіб, спільно, та, у взаємній згоді з громадянином України ОСОБА_5 , з метою особистого збагачення, досягнення єдиної злочинної мети, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 11.04.2025 р., перебуваючи у м. Києві, більш точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, користуючись мобільним месенджером «WhatsApp» домовився зі свідком ОСОБА_8 , про збут психотропної речовини амфетаміну на суму 100 000 грн. на 12.04.2025 р., на території Херсонської області.

12.04.2025 р. о 18.00 год. майстер-сержант ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зустрілись біля АЗК «ОККО», розташованого у с. Посад-Покровське Чорнобаївської сільської громади Херсонського району Херсонської області на 167 км автошляху Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (М-14)., де ОСОБА_8 сів до автомобілю CITROEN C4 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_9 як пасажир та ОСОБА_5 .

У подальшому, перебуваючи в салоні транспортного засобу ОСОБА_8 передав грошові кошти, які були видані для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у сумі 100 000 грн. ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою особистого збагачення, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повідомив ОСОБА_8 місце розташування у салоні автомобілю CITROEN C4 реєстраційний номер НОМЕР_1 згортку з психотропною речовиною амфетамін загальною масою 333 гр., розфасованого на два zip-пакети, що становить особливо великий розмір. Після отримання ОСОБА_8 психотропної речовини амфетамін ОСОБА_9 перерахував грошові кошти та підтвердив їх отримання.

12.04.2025 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також збуті психотропних речовин, в особливо великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно.

14.04.2025 р. ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва, підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 10.06.2025 р. без визначення розміру застави, який, в подальшому, ухвалами слідчого судді неодноразово продовжувався, останній раз до 05.11.2025 р.

30.10.2025 р. прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою Своє клопотання прокурор мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, характер та обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, необхідності виконання органом досудового розслідування ряду слідчих та процесуальних дій, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали надані судом, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при продовженні запобіжного заходу.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам та меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Доводи захисника про недоведеність підозри ОСОБА_5 оскільки орган досудового розслідування не здобув доказів безпосереднього збуту ОСОБА_5 психотропних речовин, а також наявність в діях слідства ознак провокації апеляційним судом не переглядаються, оскільки такі доводи зводяться до оцінки здобутих, на даний час, органом досудового розслідування доказів, що на даній стадії кримінального провадження виходить за межі повноважень, як слідчого судді, так і апеляційного суду. На цій стадії провадження суд не вирішує питання доведення або не доведення винуватості особи, а перевіряє наявність розумної ймовірності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, відповідно до положень ст. ст. 177, 194 КПК України, що у справі підтверджено.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, існують і на час розгляду клопотання не зменшились.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, має досвід переміщення між регіонами та діяв щонайменше у двох областях, тому існує обґрунтований ризик його ухилення від органів слідства та суду.

З огляду на обізнаність підозрюваного ОСОБА_5 з обставинами провадження та колом учасників, у разі звільнення існує реальна можливість його узгодження позицій з іншими підозрюваними, схиляння до відмови від показань чи їх спотворення як безпосередньо, так і через третіх осіб, а тому ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних є доведеним.

Зважаючи на характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом психотропних речовин в особливо великих розмірах, повторність та узгодженість дій, у поєднанні з воєнним станом і підвищеними загрозами для публічної безпеки свідчить про реальність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що наявні ризики не можуть бути усунуті шляхом застосування альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу, що пов`язано як із тяжкістю інкримінованого злочину, так і з особливостями поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя правильно врахував обсяг та складність кримінального провадження, а також необхідність вирішення питання про можливість продовження відносно підозрюваного строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції,в порядку визначеному ч. 6 ст. 199 КПК України.

Відсутність у підозрюваного ОСОБА_5 судимостей, наявність позитивної характеристики та міцних соціальних зв`язків, в даному випадку, не є підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявності обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також з огляду на особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним, який на даному етапі здатен забезпечити досягнення мети кримінального провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 немає, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ______________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3