Справа № 638/9896/25
Провадження № 1-в/638/30/26
УХВАЛА

29 січня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Олексіївська виправна колонія №25» ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Харкова звернувся засуджений ОСОБА_4 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_4 , відбуваючи покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія №25», працював три роки, тому має законне право на умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 в режимі відеоконференції своє клопотання підтримав та просив задовольнити, вважаючи, що основна мета покарання досягнута.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки ОСОБА_4 згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, за весь період відбування покарання характеризується посередньо, порушував умови режиму відбування покарання, за що отримав - попередження, під час праці норму виробітку не виконував та не перевиконував, крім двох місяців, чим не довів щире відношення до праці та не подавав позитивного прикладу іншим засудженим. Також згідно з вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 03.02.2021 має сплатити судові витрати у розмірі 3432,45 грн в дохід держави за проведення експертизи, але витрати за проведення експертиз ним досі не відшкодовані. Засуджений характеризується як емоційно стабільний, але у більшості випадках повторює свої минулі помилки, стискаючись з проблемою, особа іноді не здатна знайти шляхи її вирішення або легко здається і відступає перед труднощами, має низький рівень розвитку комунікативних навичок (замкнений, не вміє підтримувати розмову, не здатний конструктивно вести суперечку). До засудження зловживав алкогольними напоями, в стані алкогольного сп`яніння здатний на вчинення неправомірних дій, підтримував зв`язки із особами з антисоціальною поведінкою, має нестійку вмотивованість обмежити свої зв`язки з даними особами після звільнення. Згідно з характеристикою цей засуджений не готовий до самокерованої поведінки, участь у програмах диференційованого впливу та корекційних програм виконані частково, під контролем адміністрації, має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, як і середній ризик ймовірної небезпеки для суспільства та наразі не знає, що саме потрібно змінити в своєму житті, маючи нестійку мотивацію до змін, у зв`язку з чим, мета покарання на цей час теж не досягнута.

Засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким ( ст. 81 КК УКраїни) .

Представник державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що засуджений не довів свого виправлення, характеризується посередньо, судові витрати згідно вироку державі не відшкодував, мета покарання щодо засудженого не досягнута.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України з наступних підстав.

Судовим розглядом та матеріалами справи встановлено, що вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 03.02.2021 ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання призначеного покарання, призначеного вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 08.12.2020 року, остаточно призначено покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.02.2025 року приведено у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 року "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 06.03.2020 року, вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 08.12.2020 року та вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 03.02.2021 року, а саме виключено з вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 08.12.2020 року суду обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень -злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 183 КК України за епізодами, які мали місце 18.03.2020 року, 04.05.2020 року, 06.05.2020 року, 13.05.2020 року, 221.05.2020 року, 14.06.2020 року, 03.07.2020 року, 16 08.2020 року, 30.08.2020 року, 06.09.2020 року, 07.09.2020 року, 08.09.2020 року, 23.09.2020 року, 09.10.2020 року. Виключено з резолютивної частини вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 08.12.2020 року посилання на застосування ст. 71 КК України. Визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_4 є 13 лютого 2021 року, а кінцем строку 13 лютого 2026 року.

27 травня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Харкова засуджений ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК УКраїни.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року), умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Пунктом 2 Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до положень п. 17 вказаної Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд звертає увагу на те, що під сумлінною поведінкою необхідно розуміти свідоме і безперечне дотримання засудженим режиму відбуття покарання та обов`язків, встановлених діючими нормативно-правовими актами з цих питань, виконання законних вимог адміністрації. Сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, але й те, що засуджений подає позитивний приклад поведінки для інших засуджених.

Не можна вважати сумлінною поведінкою лише формальний факт відсутності у засудженого не знятих або погашених у встановленому порядку заходів стягнення, оскільки дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком засудженого.

Проте, відповідно до характеристики на засудженого, затвердженого заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи державної установи "Олексіївська виправна колонія ("25) полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання в державній установі характеризується посередньо, допускав порушення вимоги режиму відбування покарання, проте також двічі заохочувався адміністрацією.

Так, за час відбування покарання в державній установі державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_4 має 2 заохочення «Подяка» за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України та Правилами внутрішнього розпорядку та 1 стягнення за порушення вимог режиму відбування покарання (26.05.2022).

Крім того, у характеристиці, затвердженій заступником начальника установи із соціально - виховної та психологічної роботи державної установи "Олексіївська виправна колонія ("25) полковником внутрішньої служби ОСОБА_7 , зазначено, що ОСОБА_4 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженим позитивної спрямованості. Переважно дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносини з персоналом установи, під час проведення бесід профілактично-виховного характеру проявляє тактовність. Переважно утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться задовільно, самостійно виконує роботи із самообслуговування, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до соціально-психологічної характеристики засудженого ОСОБА_4 емоційно стабільний, але у більшості випадків повторює свої минулі помилки, стикаючись з проблемою, особа іноді нездатна знайти шляхи її вирішення або легко здається і відступає перед труднощами, низький рівень розвитку комунікативних навичок у особи (замкнена, не вміє підтримувати розмову, не здатна конструктивно вести суперечку).

Отже, вказані факти свідчать про те, що засуджений ОСОБА_4 під час відбування ним покарання не проявляв того ступеню сумлінної поведінки, яка б могла довести його виправлення.

Щодо ставлення засудженого до праці суд зазначає наступне. Сумлінне ставлення до праці - це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків, покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи, бережне ставлення до обладнання та інструментів, суворе додержання правил техніки безпеки, тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, а також відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

З довідки виконуючого обов`язки директора філії "Олексіївська №25" ДП "Підприємство ДКВС України (№100)" ОСОБА_8 встановлено, що засудженим ОСОБА_4 , норму виробітку було виконано лише 2 рази (у серпні 2024 року та у вересні 2024 року), в інші місяці норма виробітку засудженим не виконувалась.

Крім того, відповідно до табелю виходу на роботу ОСОБА_4 не працював у червні 2024 року та у липні 2025 року, у 2023 році на роботу виходив невелику кількість днів на місяць.

Матеріали справи не містять відомостей про об`єктивну неможливість (за станом здоров`я чи з інших підстав) виведення засудженого на оплачувані роботи протягом всього часу відбування покарання.

Отже, епізодична, а не систематична праця засудженого, крім того без прагнення засудженого до виконання чи перевиконання встановлених норм виробітку, не може бути визнана судом сумлінною.

Судом також витребувані з державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» відомості щодо, зокрема, відшкодування засудженим судових витрат, в тому числі, здійсненні в добровільному порядку.

Відповідно до довідки, наданою головним бухгалтером - начальником відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 , станом на 29.01.2026 року з особового рахунку № 0577 засуджений ОСОБА_4 , 1975 року народження, який відбуває покарання в державній установі "Олексіївська випрана колонія (№ 25), в добровільній формі оплат на судові витрати не здійснював.

Згідно з характеристикою, затвердженою заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи державної установи "Олексіївська виправна колонія (№25) полковником внутрішньої служби ОСОБА_7 , на теперішній час особа не вживає заходів щодо погашення заборгованості.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 пояснив, що судові витрати за останнім вироком не погашав, оскільки не знав, яку саме суму йому потрібно сплатити.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд зазначає, що доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення може бути викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому у відбуванні покарання.

Суд враховує, що за змістом характеристики та матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 , він раніше неодноразово був судимий за вчинення злочинів у сфері викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдало значної шкоди потерпілому та за незаконне володіння транспортним засобом. Так, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий:

1) 01.06.1995 року за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, 42 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 14.09.1998 року за постановою Перевальського районного суду Луганської області від 11.09.1998 року на підставі ст.4 Закону України «Про амністію» від 24.07.1998 року. В силу ст. 55 КК України судимість погашена.

2) 21.04.2010 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 09.01.2014 року за відбуттям строку покарання.

3) 12.06.2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням, іспитовий строк встановлено на 1 рік.

4) 14.01.2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч.2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

5) 16.03.2016 року за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання час попереднього ув`язнення із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Ухвалою Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 17.08.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк попереднього ув`язнення період з 17.07.2015 року по 16.04.2016 року включно. Звільнений 19.05.2019 року за відбуттям строку покарання.

6) 06.03.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням, іспитовий строк встановлено на 2 роки.

7) 08.12.2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

8) 03.02.2021 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення призначеного покарання покаранням, призначеним вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 08.12.2020 року остаточно призначено покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.02.2025 року приведено у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 06.03.2020 року, вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 08.12.2020 року та вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 03.02.2021 року, а саме виключено з вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 08.12.2020 року суду обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 183 КК України за епізодами, які мали місце 18.03.2020 року, 04.05.2020 року, 06.05.2020 року, 13.05.2020 року, 21.05.2020 року, 14.06.2020 року, 03.07.2020 року, 16.08.2020 року, 30.08.2020 року, 06.09.20202 року, 07.09.2020 року, 08.09.2020 року, 23.09.2020 року, 09.10.2020 року. Виключено з резолютивної частини вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 08.12.2020 року посилання на застосування ст. 71, 72 КК України. Визначено вважати засудженим вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 08.12.2020 року за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно з Оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку оцінюється як середній.

Отже, зазначене свідчить про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.

У судовому засіданні засуджений висловився про свої наміри покінчити з кримінальним минулим через погіршення стану здоров`я та необхідність підтримувати літню матір.

Відповідно до Висновку щодо ступеня виправлення ОСОБА_4 засуджений не довів своє виправлення та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно з характеристикою, затвердженою заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи державної установи "Олексіївська випрана колонія (№25)" полковником внутрішньої служби ОСОБА_7 , ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній; засуджений не знає, що саме потрібно змінити в своєму житті, має нестійку мотивацію до змін. Заходи реалізації корекційних програм та програм диференційованого виховного випливу виконує без зацікавленості, під наглядом адміністрації установи.

Отже, матеріали справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, вважає його клопотання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.537,539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1