УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 рокуСправа № 495/2181/24
Номер провадження 1-кс/495/195/2026

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту,

В С Т А Н О В И В :

27.01.2026 року слідчий СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури клопотанням про накладення арешту на майно.

Так, слідчий просить суд накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме на:

- садовий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0033, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_4 .

- Заборонити ОСОБА_4 , чи будь-яким фізичним та юридичним особам або уповноваженим особам, здійснення у будь-який спосіб відчуження зазначених об`єктів нерухомого майна та здійснювати будь-які заходи щодо реєстрації/перереєстрації прав на дане нерухоме майно.

В клопотанні зазначено, що слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000227, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Білгород-Дністровською окружною прокуратурою.

В ході досудового розслідування встановлено, що 14.02.2024 до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшла ухвала слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду ОСОБА_1 від 09.02.2023 справа №495/1058/24, номер провадження 1-кс/495/307/2024 щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 використовуючи підробленні документи щодо набуття права власності на нерухомість, діючи спільно із державним реєстратором ОСОБА_7 , який у 2016 році шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, незаконно переоформив право власності на майно, внаслідок чого ОСОБА_6 шляхом обману незаконно заволоділа правом власності на земельну ділянку та садовий будинок АДРЕСА_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.11.2016 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32592750, державним реєстратором Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_7 , на підставі документів, які були надані ОСОБА_6 , а саме договір купівлі-продажу, серія та номер: 2435, виданий 11.07.2012, видавник: ОСОБА_8 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ОД № 040944, виданий 07.09.2004, видавник: Білгород-Дністровський відділ земельних ресурсів; рішення суду, серія та номер: 22-ц/785/3646/16, виданий 31.08.2016, видавник: Апеляційний суд Одеської області, проведено припинення права власної за ОСОБА_5 та зареєстровано право власності за ОСОБА_6 .

01.12.2017 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, в інтересах ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.10.2016 року зупинено рішення апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 року до закінчення касаційної скарги, незаконно здійснила реєстрацію договору купівлі-продажу садовий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_6 .

Досудовим розслідувань встановлено, що ОСОБА_5 придбав земельну ділянку та садовий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку від 09.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстровано в реєстрі № 934, та договором купівлі продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 зареєстровано в реєстрі № 937.

Після купівлі вказаного майна в жовтня 2014 року ОСОБА_5 став членом кооперативу садоводів «Лагуна», на території якого знаходиться вказаний садовий будинок, та з цього часу постійно користувався садовим будинком та прибудинковою територією, облаштовував його, проводив деякі будівельні роботи, придбавши майно, уклав договір № 10041/14 дистанційного спостереження за системою технічних засобів охорони з Приватним підприємством «Служба економічної безпеки «Карабінер» з метою охорони вказаного садового будинку.

В травні 2015 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернулась ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_10 , ОСОБА_5 . ОСОБА_11 , третя особа ОСОБА_12 , про визнання недійсними договорів дарування та витребування вказаного вище садового будинку у ОСОБА_5 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у даній справі № 495/3345/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено, позов ОСОБА_10 задоволено. Далі, рішенням апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці площею 632 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_13 27 травня 2014 року, реєстровий № 1308, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Також, визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,0632 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_14 від 27 травня 2014 року, реєстровий № 1314, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 садовий будинок, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року було відкрито касаційне провадження у цивільній справі та зупинено виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження. Але, 22.11.2016 державний реєстратор ДП «Державний інститут судових економіко-правових і технічних експертних досліджень» ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, в інтересах ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.10.2016 року зупинено рішення апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 року до закінчення касаційної скарги, незаконно здійснив реєстрацію права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_6 , чим завдав ОСОБА_15 істотну школу.

На підставі відповідної постанови слідчого від 12.12.2023 року садовий будинок АДРЕСА_1 , та земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0033 визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження.

Зазначена земельна ділянка є предметом кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, тому з метою недопустимості подальшої передачі будь кому в оренду, переоформлення (перереєстрації) до з`ясування всіх обставин скоєння кримінального правопорушення, що в подальшому ускладнить встановлення істини та проведення необхідних слідчих дій, та подальшого виведення земельної ділянки із власності, в даному випадку розумним та співрозмірним обмеженню права користування буде накладення арешту на майно.

Підставою та метою накладення арешту є те, що садовий будинок №1796, який розташований на території кооперативу садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» в смт Затока, міста Білгород-Дністровський, Одеської області, та земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0033 є предметом злочину, долучено в якості речового доказу, під час проведення досудового розслідування виникла необхідність в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту насадовий будинок №1796, який розташований на території кооперативу садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» в смт Затока, міста Білгород-Дністровський, Одеської області, та земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0033, для створення збереженості предмету злочину, забезпечення збереження такого речового доказу, як предмету злочину, для запобігання змінам, знищенню, відчуженню зазначених земельних ділянок та споруд, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, а також враховуючи те, що не вжиття заходів щодо накладення арешту на вказані земельні ділянки може призвести до незаконної перереєстрації права користування на дану земельну ділянку, здійснення подальших будівельних робіт, а також те, що зазначене у клопотанні майно в подальшому може бути використано як докази, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши матеріали клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000227, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

15.05.2017 року ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду ОСОБА_1 накладено арешт на земельну ділянку №1796, кадастровий номер :02:002:0033, площею 0,0632 на кооперативу садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» в смт.Затока м.Білгород-Дністровський Одеської області, а також розташованого на даній земельній ділянці будинку площею 145,9 кв.метра, що згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 .

03.07.2017 року апеляційним судом Одеської області було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого суді Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.05.2017 року та скасовано арешт майна.

13.10.2017 року винесено постанову про приєднання до справи речових доказів, а саме земельну ділянку №1796, кадастровий номер :02:002:0033, площею 0,0632 га у кооперативі садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» в смт.Затока м.Білгород-Дністровський Одеської області та на розташований на земельній ділянці будинок площею 145,9 кв.метра.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2017 року клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_16 про накладення арешту задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку №1796, кадастровий номер :02:002:0033, площею 0,0632 га, у кооперативі садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» в смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області та на розташований на земельній ділянці будинок, площею 145,9 кв.метра, з метою недопущення можливої реалізації та іншої передачі у власність третім особам зазначеної земельної ділянки та будинку. Заборонено користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.11.2017 року апеляцію адвоката ОСОБА_17 задоволено. Скасовано ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2017 року про накладення арешту на майно. Постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на земельну ділянку № 1796, кадастровий номер :02:002:0033, площею 0,0632 га у кооперативі садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» в смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області та на розташований на земельній ділянці будинок площею 145,9 кв. м. у кримінальному провадженні № 0001060 від 29.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У відповідності до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

- підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

- перелік і види майна, що належить арештувати;

- документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

- розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий також зазначає у клопотанні, що підставою та метою накладення арешту є те, що садовий будинок №1796, який розташований на території кооперативу садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» в смт Затока, міста Білгород-Дністровський, Одеської області, та земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0033 є предметом злочину, долучено в якості речового доказу, під час проведення досудового розслідування виникла необхідність в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на садовий будинок №1796, який розташований на території кооперативу садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» в смт Затока, міста Білгород-Дністровський, Одеської області, та земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0033, для створення збереженості предмету злочину, забезпечення збереження такого речового доказу, як предмету злочину, для запобігання змінам, знищенню, відчуженню зазначених земельних ділянок та споруд, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). З метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, а також враховуючи те, що не вжиття заходів щодо накладення арешту на вказані земельні ділянки може призвести до незаконної перереєстрації права користування на дану земельну ділянку, здійснення подальших будівельних робіт, а також те, що зазначене у клопотанні майно в подальшому може бути використано як докази.

Однак, з матеріалів клопотання не вбачається достатньо підстав вважати, що майно, яке слідчий просить арештувати, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, а сам факт винесення слідчим постанови про визнання майна речовим доказом, не може бути єдиною та виключною підставою вважати протилежне.

Відповідно до приписів ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Вирішуючи питання про арешт, слідчий суддя, відповідно до ст.173 КПК України, повинен врахувати наслідки арешту майна для інших осіб.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу, а матеріалами провадження не визначено статус суб`єкта, майно якого підлягає арешту в даному провадженні та не доведено мету здійснення такого обмеження відповідного права.

Слідчий суддя звертає увагу, що дане клопотання слідчого про накладення арешту на вказаний житловий будинок та земельну ділянку вже було предметом судового розгляду. За результатами такого розгляду ухвалами Одеського апеляційного суду ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про накладення арешту на зазначене майно скасовано та постановлено нові ухвали, якими у задоволенні відповідних клопотань відмовлено.

Дане клопотання слідчого за своїм змістом є тотожним раніше розглянутому: фабула кримінального провадження, підстави та мотиви необхідності накладення арешту залишилися незмінними. Нових обставин, нових доказів або додаткових даних, які б свідчили про наявність передбачених КПК України підстав для накладення арешту на майно, у клопотанні не наведено та до нього не додано. Сама по собі зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення без наведення нових фактичних даних та без зміни обґрунтування необхідності арешту майна не може вважатися новою обставиною.

Слідчий не довів необхідність застосування арешту, а також наявність ризиків можливості відчуження зазначеної ділянки та будинку, та наявність достатніх підстав для арешту майна, не врахував, яким чином зазначена земельна ділянка та будинок можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні із правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України.

Отже, судом встановлено, що відсутні правові підстави для арешту майна, передбачені ч.2 ст.173 КПК України та не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи вище викладені обставини та розглянувши матеріали клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту суд вважає, що таке клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 171-174 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту відмовити

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_18