УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 754/16433/25

провадження № 51-4122 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року,

установив:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора та на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0009516 від 19 липня 2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу слідчого судді, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення її конституційних прав, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

При цьому, мотивуючи подану касаційну скаргу, зазначає про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року, вказуючи про те, що слідчий суддя при постановленні ухвали не здійснила належного судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні, а, навпаки, порушила зі свого боку права, свободи та інтереси ОСОБА_4 , не вирішивши в ефективний спосіб питання, яке було винесено на її розгляд. Також слідчий суддя не надала належної правової оцінки постанові прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва від 26 вересня 2025 року, якою їй було відмовлено в задоволенні заяви про допит в якості потерпілої.

Крім того, обґрунтовуючи незаконність рішення суду апеляційної інстанції, вказує на те, що:

- судом апеляційної інстанції було порушено право ОСОБА_4 на перевірку законності ухвали слідчого судді, з огляду на те, що право на подання апеляційної скарги гарантоване статтею 129 Конституції України;

- суддею-доповідачем судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду було порушено порядок кримінального провадження, який визначається кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (стаття 1 КПК);

- суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду порушив норми ст. 422 КПК, не забезпечивши перевірку законності ухвали слідчого судді.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

За таких обставин, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо незаконності ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 399 КПК ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регламентовано § 1 глави 26 КПК.

Зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК ( § 1 глави 26) вбачається, що особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені, зокрема, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Як убачається зі змісту копії ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року, яка додана до касаційної скарги, ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність прокурора, яка полягала у нерозгляді заяви про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0009516 від 19 липня 2017 року та на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання про допит її в якості потерпілої у кримінальному провадженні № 0009516 від 19 липня 2017 року.

За наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 слідчий суддяДеснянського районного суду м. Києва відмовила у її задоволенні.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про відмову у задоволенні такої скарги.

Отже, слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 рокудіяв у межах своїх повноважень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(ІІ)/2020 від 17.06.2020. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Частиною 1 ст. 309 КПК визначено, які ухвали слідчого судді під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Крім того, ч. 2 ст. 309 КПК передбачено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Таким чином, з огляду на вищевказане, оскарження вищезазначеної ухвали слідчого судді в апеляційному порядку чинним КПК не передбачено.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Київського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою, з чим погоджується і Суд.

В судовому рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження, оскільки рішення слідчого судді постановлено в межах його повноважень, передбачених КПК, якими також чітко врегульовано порядок їх оскарження та рішення слідчого судді за результатами такого розгляду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на вищезазначене, інші доводи касаційної скарги не спростовують законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за результатом перевірки доводів ОСОБА_4 щодо оскарження вищезазначеного рішення суду апеляційної інстанції, Суд не встановив підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3