ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/71/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 та з доповненнями представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2025 року, якою задоволено частково клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 лютого 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва при продовженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучено 5 грудня 2025 року в період часу з 06:04 по 10:26 слідчим ОСОБА_11 під час проведення обшуку за місцем мешкання власника та засновника ТОВ «ГАЗТЕК СХІД» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «Samsung Galaxy S25 Ultra», в корпусі сіро-золотистого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , з сім картами операторів стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 ; мобільний телефон «R2022», в корпусі коричневого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_5 , 2) НОМЕР_6 , з сім картами оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_7 ; зошит в чорній обкладинці з малюнком сіро-жовтого кольору з написом: «Банк інвестицій та заощаджень» в якому наявні чорні записи; грошові кошти в сумі 220 тисяч доларів США, номіналом 100 доларів США у кількості 2200 шт.; грошові кошти в сумі 25 тисяч Євро, номіналом 50 Євро 332 шт., номіналом 100 Євро 84 шт.; грошові кошти в сумі 729 тисяч гривень, номіналом 1000 грн. у кількості 700 шт., номіналом 500 грн. у кількості 24 шт., номіналом 200 грн. у кількості 35 шт., номіналом 100 грн. у кількості 100 шт.; банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_8 на ім`я « ОСОБА_12 » зі строком дії 08/23, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, до часу можливого зняття арешту у передбачений Законом спосіб.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що групою осіб з числа мешканців міста Запоріжжя розроблено та реалізовано злочинну схему з привласнення природного газу службовими особами, шляхом втручання в нормалізацію роботи інформаційних (автоматизованих) систем, тобто лічильників та коректорів газу, для подальшої реалізації привласненого газу за готівкові кошти з метою особистого збагачення.

Під час проведення досудового розслідування проведено ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на розкриття злочину та встановлення осіб, причетних до вчиненого кримінального правопорушення, в результаті яких встановлено, що до скоєного злочину можуть бути причетні особи з числа працівників ТОВ «ГАЗТЕК СХІД», а саме: власник та засновник Товариства - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; директор - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; оператори Товариства - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_15 . ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У ході проведення обшуку 5 грудня 2025 року, на підставі ухвали слідчого судді від 2 грудня 2025 року, за адресою місця проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , вилучено: мобільний телефон «Samsung Galaxy S25 Ultra», в корпусі сіро-золотистого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , з сім картами операторів стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 , в якому у месенджері «Signal» виявлені чати щодо реалізації газу; мобільний телефон «R2022», в корпусі коричневого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_5 , 2) НОМЕР_9 , з сім картами оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_7 , в якому у месенджері «Signal» виявлені чати щодо реалізації газу; зошит в чорній обкладинці з малюнком сіро-жовтого кольору з написом: «Банк інвестицій та заощаджень», в якому наявні чорнові записи; грошові кошти в сумі 220 (двісті двадцять) тисяч доларів США, номіналом 100 доларів США у кількості 2200 шт.; грошові кошти в сумі 25 (двадцять п`ять) тисяч Євро, номіналом 50 Євро 332 шт., номіналом 100 Євро 84 шт.; грошові кошти в сумі 729 (сімсот двадцять дев`ять) тисяч гривень, номіналом 1000 грн. у кількості 700 шт., номіналом 500 грн. у кількості 24 шт., номіналом 200 грн. у кількості 35 шт., номіналом 100 грн. у кількості 100 шт.; банківська карта «ПУМБ» № НОМЕР_8 на ім`я « ОСОБА_12 » зі строком дії 08/23.

Крім того, в обґрунтування клопотання, слідчий зазначив, що вилучені під час проведення обшуку речі визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, оскільки вони містять в сукупності та окремо в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час здійснення досудового розслідування, а також становлять доказове значення для доведення вини причетних осіб. Так, мобільні телефони необхідні для проведення щодо них комп`ютерної технічної експертизи, з метою виявлення листування з іншими фігурантами провадження, вилучені грошові кошти є грошовими коштами, отриманими злочинним шляхом та необхідні у подальшому для відшкодування завданої злочинними діями шкоди, а зошит з рукописним текстом містить в собі чорнові записи, зроблені під час реалізації злочинного умислу.

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2025 року задоволено частково клопотання про накладення арешту на майно. Накладено арешт на майно, яке вилучене 5 грудня 2025 року у ході проведення обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «Samsung Galaxy S25 Ultra», в корпусі сіро-золотистого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , з сім картами операторів стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 ; мобільний телефон «R2022», в корпусі коричневого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_5 , 2) НОМЕР_6 , з сім картами оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_7 ; зошит в чорній обкладинці з малюнком сіро-жовтого кольору з написом: «Банк інвестицій та заощаджень»; грошові кошти у розмірі 50500 доларів США; грошові кошти у розмірі 12500 Євро; грошові кошти у розмірі 364500 грн. В частині клопотання про накладення арешту на грошові кошти у розмірі 169500 доларів США, 12500 Євро, 364500 грн. - відмовлено та повернуто ОСОБА_16 . В частині клопотання про накладення арешту на банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_8 на « ОСОБА_12 » зі строком дії 08/23 - відмовлено та повернуто ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні №0000014 від 04.02.2025 задовольнити, накласти арешт на грошові кошти в сумі 169500 доларів США, 12500 Євро, 364500 грн., вилучені під час обшуку квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування скарги вказує, що грошові кошти, в накладенні яких було відмовлено слідчим суддею, згідно пояснень ОСОБА_16 отримувались в борг для купівлі будинку, проте, слідчим суддею не враховано, що під час вилучення 5 грудня 2025 року грошових коштів, ані ОСОБА_7 , ані його дружиною ОСОБА_16 жодних пояснень щодо отримання в борг цих грошових коштів не надано.

Зазначає, що під час проведення обшуку вказані особи всіляко намагалися приховати від слідчого грошові кошти, пояснювали їх походження різними обставинами (належність грошових коштів то ОСОБА_7 , то ОСОБА_16 , то їх отримання ОСОБА_7 після смерті його батьків).

Вважає, що зазначені обставини свідчать про отримання грошових коштів саме в результаті вчинення злочину, а надання суду формальних розписок про їх отримання в борг, є фактом приховування їх походження.

Крім того вказує, що зважаючи на показання, надані ОСОБА_16 , її донькою та матір`ю під час розгляду клопотання про арешт майна, то останні мали достатньо своїх грошових коштів для придбання будинку, ОСОБА_16 так і не змогла пояснити суду для чого в такому разі необхідно було брати досить значну суму коштів в борг.

Звертає увагу на те, що аналіз отриманих ОСОБА_7 та ОСОБА_16 доходів доводить неможливість заощадження ними таких сум грошових коштів з законних джерел доходу.

Вважає, що під час вирішення питання про накладення арешту на зазначені грошові кошти слід врахувати наявність цивільного позову у кримінальному провадженні та конфіскації майна, як виду покарання, яке передбачене ч. 5 ст. 191 КК України.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на майно, яке вилучене 5 грудня 2025 року у ході проведення обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон мобільний телефон «Samsung Galaxy S25 Ultra», в корпусі сіро-золотистого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , з сім картами операторів стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , мобільний телефон «R2022», в корпусі коричневого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_5 , 2) НОМЕР_6 , з сім картами оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_7 , зошит в чорній обкладинці з малюнком сіро-жовтого кольору з написом: «Банк інвестицій та заощаджень», грошові кошти у розмірі 50500 доларів США, грошові кошти у розмірі 12500 Євро, грошові кошти у розмірі 364500 грн. В іншій частині залишити без змін.

В обґрунтування скарги вказує, що у клопотанні слідчого не вказано підстав, у зв`язку з якими є необхідність здійснити арешт майна, не зазначено документів, що підтверджують право власності, не зазначено види майна, що належить арештувати.

В доповненнях до апеляційної скарги представник - адвокат ОСОБА_8 вказала, що судом першої інстанції не прийнято до уваги свідчення та документи ОСОБА_17 (теща ОСОБА_7 ), що вона також передала своїй доньці - дружині ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 50000 доларів США та 35000 Євро для придбання ОСОБА_16 готелю в селі Татарів Івано-Франківської області.

Крім того, не прийнято до уваги твердження ОСОБА_18 , доньки ОСОБА_7 , що 21300 доларів США вона передала своїй матері вказані грошові кошти для придбання нерухомості.

Звертає увагу на те, що на свідків, які були допитані в суді першої інстанції здійснювався вплив зі сторони обвинувачення, у зв`язку із чим були подані відповідні скарги.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу, подану прокурором та просила скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову, якою задовольнити клопотання про накладення арешту на майно повністю. Вказала, що досудове розслідування триває, ОСОБА_7 на момент постановлення оскаржуваної ухвали повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 5 ст. 191 КК України. Крім того, у даному кримінальному провадженні внесені відомості за ч. 1 ст. 209 КК України. У задоволенні апеляційної скарги представника власника майна просила відмовити.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_8 підтримала подану нею апеляційну скаргу та вказала, що слідчим суддею не прийнято до уваги свідчення та документи ОСОБА_17 , яка зазначила, що вона передала своїй доньці грошові кошти у розмірі 50000 доларів США та 35000 Євро для придбання ОСОБА_16 готелю в селі Татарів Івано-Франківської області. Крім того, ОСОБА_18 також передала грошові кошти у сумі 21300 доларів США для придбання нерухомості. Проте слідчим суддею не були враховані вказані обставини. Крім того, зазначила, що на свідків у даному кримінальному провадженні відбувався тиск з боку працівників УСРУ, про що були подані відповідні скарги.

Власник майна ОСОБА_7 вказав, що вилучені грошові кошти це не прибуток від підприємницької діяльності, а накопичення його дружини для придбання нерухомості, частина грошових коштів була отримана також від інших осіб у борг.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, власника майна ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб;

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону не дотримався та помилково прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно.

Так, із матеріалів провадження убачається, що наразі здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 4 лютого 2025 року за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 5 ст. 361 КК України.

Крім того, із наявних матеріалів встановлено, що у даному кримінальному провадженні 5 грудня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, тобто у несанкціонованому втручанню в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що призвело до спотворення процесу обробки інформації, вчинені під час дії воєнного стану.

16 грудня 2025 року ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме, у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану.

З протоколу обшуку від 5 грудня 2025 року випливає, що під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung Galaxy S25 Ultra», в корпусі сіро-золотистого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , з сім картами операторів стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , який перебуває у власності ОСОБА_7 ; мобільний телефон «R2022», в корпусі коричневого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_5 , 2) НОМЕР_6 , з сім картами оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_7 , який перебуває у власності ОСОБА_7 ; зошит в чорній обкладинці з малюнком сіро-жовтого кольору з написом: «Банк інвестицій та заощаджень», з наявними чорновими записами; грошові кошти номіналом: 100 доларів США у кількості 2200 шт. на загальну суму 220 (двісті двадцять) тисяч доларів США, 50 Євро у кількості 332 шт. на загальну суму 16600 (шістнадцять тисяч шістсот), 100 Євро у кількості 84 шт., на загальну суму 8400 (вісім тисяч чотириста), 1000 грн. у кількості 700 шт., на загальну суму 700000 (сімсот тисяч) грн., 500 грн. у кількості 4 шт., на загальну суму 2000 (дві тисячі) грн., 100 грн. у кількості 100 шт., на загальну суму 10000 (десять тисяч) грн., 500 грн. 20 шт., на загальну суму 10000 грн., 200 грн. 35 шт., на загальну суму 7000 (сім тисяч) грн.; банківську картку № НОМЕР_8 банку ПУМБ на ім`я ОСОБА_12 зі строком дії 08/23.

Постановою слідчого від 5 грудня 2025 року у тому числі вказані речі були визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Із клопотання слідчого та доданих до нього додатків слідує, що описана у клопотанні фабула кримінальних правопорушень формує у колегії суддів внутрішнє переконання про те, що могли бути вчинені кримінальні правопорушення, відомості про які внесені до ЄРДР.

Крім того, із матеріалів клопотання встановлено, що у даному кримінальному провадженні, крім ОСОБА_7 , також повідомлено про підозру іншим особам.

Із пред`явленої підозри ОСОБА_7 слідує, що інкриміновані йому злочини, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Отже, з матеріалів провадження убачається, що роль ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні ймовірно є ключовою, він може бути організатором злочинів, у зв`язку із чим на переконання колегії суддів, інформація, яка може міститися на мобільних телефонах, якими користується ОСОБА_7 , може становити інтерес для досудового розслідування в контексті розслідуваних обставин, зокрема, містити листування з іншими фігурантами кримінального провадження, у тому числі, які ще не були встановлені органом досудового розслідування.

Більш того, із протоколу обшуку від 5 грудня 2025 року, проведеного за адресою місця проживання ОСОБА_7 слідує, що вилучені мобільні телефони, які перебувають у власності останнього, містять чати щодо реалізації газу, що безпосередньо має істотне відношення для встановлення всіх обставин у даному кримінальному провадженні.

Також колегія суддів враховує і ту обставину, що метою накладення арешту на мобільні телефони, слідчий вказує як необхідність проведення комп`ютерної технічної експертизи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 168 КПК України.

На переконання колегії суддів, вилучення мобільних телефонів здійснено у межах кримінального провадження, у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що на них може міститися інформація, що має доказове значення.

Отже, розглядаючи вимоги апеляційної скарги представника власника майна щодо арешту мобільних телефонів, то колегія суддів приходить до висновку про наявність правової підстави для накладення арешту на таке майно, оскільки орган досудового розслідування мобільні телефони вилучив відповідно до приписів ч. 2 ст. 168 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на їх вилучення.

Крім того, апеляційний суд вважає, що мотивувальна частина клопотання слідчого про накладення арешту на зошит з написом: «Банк інвестицій та заощаджень» також є обґрунтованою, оскільки вказаний блокнот містить чорнові записи, зроблені під час реалізації злочинного умислу.

При цьому, апеляційна скарга представника, не містить жодного обґрунтування щодо неможливості накладення арешту на вказаний зошит, проте містить вимоги щодо скасування оскаржуваної ухвали і в цій частині.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурора та представника власника майна в частині арешту грошових коштів, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, як вже вище було зазначено у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 361 КК України.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна.

В обґрунтування апеляційної скарги в частині арешту грошових коштів прокурор зазначає про наявність цивільного позову у даному кримінальному провадженні та можливої конфіскації такого майна, як виду покарання.

З положень ч. 5 ст. 170 КПК України слідує, що якщо арешт накладається у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного (обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Із встановлених апеляційним судом обставин слідує, що під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та його дружини - ОСОБА_16 були вилучені грошові кошти в сумі 220 тисяч доларів США, номіналом 100 доларів США у кількості 2200 шт.; грошові кошти в сумі 25 тисяч Євро, номіналом 50 Євро 332 шт., номіналом 100 Євро 84 шт.; грошові кошти в сумі 729 тисяч гривень, номіналом 1000 грн. у кількості 700 шт., номіналом 500 грн. у кількості 24 шт., номіналом 200 грн. у кількості 35 шт., номіналом 100 грн. у кількості 100 шт.

Із наданих представником власника майна заперечень в частині накладення арешту на грошові кошти, слідує, що ОСОБА_16 було отримано у борг грошові кошти на загальну суму 119 тисяч доларів США.

Крім того, в обґрунтування заперечень, представник власника майна зазначила, що ОСОБА_16 було здійснено продаж трьох транспортних засобів, які належали їй на праві приватної власності. Згідно наданих документів, загальна сума від продажу транспортних засобів складає - 1169908 грн.

Також, із заперечень представника власника майна випливає, що частина вилучених грошових коштів була отримана від доньки - ОСОБА_18 , яка уклала кредитний договір на суму 52615,14 грн. та здійснила продаж свого транспортного засобу на суму 840653 грн.

З-поміж іншого, в запереченнях вказано, що частину грошових коштів передано матір`ю ОСОБА_16 - ОСОБА_17 .

Так, із матеріалів провадження випливає, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_19 23 листопада 1996 року був зареєстрований шлюб (а.с. 61).

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі змістом ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, з положень ст. 372 ЦК України слідує, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Так, як раніше зазначалось, грошові кошти, вказані у клопотанні слідчого, були вилучені за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , які є подружжям.

На переконання колегії суддів, ймовірність того, що вилучені грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , досить високою, оскільки доказів того, що такі грошові кошти належать особисто ОСОБА_16 відсутні.

При цьому, із наданих до заперечень доказів, слідує, що: - 21 липня 2023 року в особі ТОВ «АВТО-СТАТУС» (за договором комісії №6479/23/1/014948 діяв за дорученням ОСОБА_16 ) було здійснено продаж транспортного засобу, вартість якого складає 318300 грн. (а.с. 23-24, 25-26); - 18 червня 2024 року ОСОБА_16 здійснено продаж транспортного засобу, вартість якого складає 315305 грн. (а.с. 17-18); - 30 травня 2025 року в особі ТОВ «АВТО-СТАТУС» (за договором комісії №7513/25/1/000666 діяв за дорученням ОСОБА_16 ) здійснено продаж транспортного засобу, вартістю якого 536303 грн. (а.с. 21-22).

Із встановленого слідує, що загальна сума від продажу вказаного рухомого майна складає 1169908 грн.

Крім того, із аналізу наданих доказів встановлено, що вказані транспортні засоби були вочевидь придбані ОСОБА_16 під час шлюбу з ОСОБА_7 . Доказів того, що вказані транспортні засоби, які були відчужені ОСОБА_16 , придбані нею за її особисті кошти, а також, що таке майно не було спільною сумісною власністю ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , на момент його відчуження, відсутні. Отже, навіть за умови, що частина вилучених грошових коштів одержана ОСОБА_16 від продажу вказаного майна, у колегії суддів є всі підстави вважати, що на такі грошові кошти розповсюджується режим спільної сумісної власності.

Щодо викладених заперечень з приводу надання у борг ОСОБА_16 грошових коштів на загальну суму 119 тисяч доларів США, у зв`язку із чим такі грошові кошти не є власністю підозрюваного ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного Кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Із наданих до заперечень розписок слідує, що ОСОБА_16 19 листопада 2025 року отримано від ОСОБА_20 у борг грошові кошти у сумі 26000 доларів США (а.с. 29-30), 20 листопада 2025 року від ОСОБА_21 - 50000 доларів США (а.с. 31-32), 25 листопада 2025 року від ОСОБА_22 - 43000 доларів США (а.с. 33).

Зі змісту розписок від 20 листопада 2025 року та 25 листопада 2025 року слідує, що метою отримання ОСОБА_16 у борг грошових коштів у загальній сумі 93000 доларів США, зазначено як придбання нерухомості. У розписці від 19 листопада 2025 року мету отримання ОСОБА_16 грошових коштів у сумі 26000 доларів США, не зазначено.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 вказав, що вказані грошові кошти були отримані у борг для придбання нерухомості в Івано-Франківської області, що також підтверджується і договором бронювання об`єкта нерухомого майна (а.с. 13-15).

Відтак, навіть з огляду на зазначені заперечення щодо того, що частина вилучених грошових коштів є позикою, отриманою ОСОБА_16 , вказані грошові кошти також є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , а тому є всі підстави для накладення арешту на вказане майно, з метою подальшої конфіскації майна як виду покарання, у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів.

З приводу зазначення представником власника майна, що частина грошових коштів була передана донькою ОСОБА_7 - ОСОБА_18 , то такий факт є також не підтверджений.

На обґрунтування вказаних доводів, до заперечень були надані відомості про отримання ОСОБА_18 кредиту 15 липня 2024 року у сумі 52615,14 грн. (а.с. 34-43) та договір купівлі-продажу транспортного засобу 6413/24/003225 (а.с. 27-29).

Так, із наданих документів на підтвердження укладення ОСОБА_18 кредитного договору, встановлено, що метою надання останній кредиту у сумі 52615,14 грн. є повернення заборгованості за кредитним договором 500746404 від 2023-01-31 року.

При цьому, вказаний факт підтверджений також і клопотанням ОСОБА_18 , поданим голові Правління АТ «СЕНС БАНК» (а.с. 50).

Отже, відсутні підстави вважати, що грошові кошти у сумі 52615,14 грн., що як вказує представник еквівалентно 1300 доларів США, взагалі були передані ОСОБА_18 подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_16 .

Крім того, доданий договір купівлі-продажу транспортного засобу від 21 грудня 2024 року не містить відомостей про те, що власником відчужуваного автомобіля була ОСОБА_18 , та в цілому не свідчить про передання грошових коштів, отриманих від продажу такого рухомого майна ОСОБА_7 та/або ОСОБА_16 .

В частині доводів з приводу грошових коштів, які були передані ОСОБА_17 , яка є матір`ю дружини підозрюваного - ОСОБА_16 , то слід також зазначити наступне.

Так, в обґрунтування вказаних доводів, були надані виписки щодо відкриття ОСОБА_17 депозитів на суму 50000 доларів США та 35000 Євро. Жодних доказів про списання або закриття вказаних рахунків, матеріали провадження не містять.

Крім того, колегія суддів вважає, що надання зазначених виписок про відкриття депозитних рахунків взагалі не вказує на передання ОСОБА_17 грошових коштів ОСОБА_7 та/або ОСОБА_16 .

Натомість, із матеріалів провадження, достовірно встановлено, що 28 квітня 2025 року ОСОБА_7 внаслідок продажу рухомого майна було отримано грошові кошти у сумі 410200 грн.

Також, перевіряючи походження вилучених грошових коштів, колегія суддів враховує і встановлені органом досудового розслідування обставини, зокрема, спричинену у тому числі злочинними діями згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 1262363 грн. 45 коп.

Підсумовуючи викладене, з огляду на те, що грошові кошти були вилучені за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , які є подружжям, а також з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що накладення арешту на вилучені грошові кошти, які вказані в клопотанні, буде відповідати вимогам КПК України, як захід забезпечення кримінального провадження.

Крім того, при визначенні питання щодо накладення арешту на майно спільної сумісної власності подружжя, колегія суддів вважає, що при накладенні арешту на майно в межах кримінального провадження не слід вирішувати спір про право власності кожного з подружжя чи здійснювати поділ майна в натурі.

Така правова позиція узгоджується з викладеними висновками у Постанові Верховного Суду від 9 квітня 2020 року у справі №676/2199/19.

Отже, з огляду на відсутність доказів про визначення/виділення часток подружжя у праві спільної сумісної власності, колегія суддів позбавлена можливості визначати їх поза межами цивільного провадження.

Таким чином, враховуючи відсутність відомостей про поділ майна подружжя на визначені частки та неможливість суду самостійно відокремлювати його, колегія суддів вважає, що єдиним можливим та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження у даному випадку є накладення обтяження саме на всі вилучені грошові кошти, а отже, слідчий суддя вирішуючи питання щодо накладення арешту на грошові кошти, прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення клопотання в цій частині.

Крім того, вирішуючи питання про накладення арешту на грошові кошти, колегія суддів враховує і у тому числі заявлену слідчим таку мету, як відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки матеріали клопотання містять цивільний позов, який заявлений у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 на суму 1262363,45 грн. (а.с. 92-98).

Враховуючи, що обмежень та заборон щодо накладення арешту на грошові кошти не було встановлено апеляційним судом, колегія суддів вважає обґрунтованим доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту на всі грошові кошти, які були вилучені під час проведення обшуку 5 грудня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними та співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Разом з цим, в частині накладення арешту на банківську картку № НОМЕР_8 банку ПУМБ на ім`я ОСОБА_12 зі строком дії 08/23, то колегія суддів вважає, що вказана банківська картка не може містити жодних відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що строк дії вказаної банківської картки сплинув ще в серпні 2023 року, тобто така банківська картка є не активною.

Відомостей, які б свідчили, що банківська картка, є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, ані слідчим, ані прокурором не вказано.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що банківська картка № НОМЕР_8 банку ПУМБ на ім`я ОСОБА_12 зі строком дії 08/23 не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та, ані слідчим, ані прокурором не було наведено достатньо правових підстав для накладення арешту на таке майно.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя не перевірив у повному обсязі чи є об`єктивна необхідність у накладенні арешту, не з`ясував можливість досягнення мети, на яку посилається слідчий у клопотанні, без застосування цього заходу забезпечення провадження.

Підсумовуючи викладене, доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника власника майна - залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою необхідно задовольнити частково клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2025 року, якою задоволено частково клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000014, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 лютого 2025 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва при продовженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000014, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 361 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 5 грудня 2025 року у ході проведення обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон «Samsung Galaxy S25 Ultra», в корпусі сіро-золотистого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , з сім картами операторів стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон «R2022», в корпусі коричневого кольору, IMEI: 1) НОМЕР_5 , 2) НОМЕР_6 , з сім картами оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_7 ;

- зошит в чорній обкладинці з малюнком сіро-жовтого кольору з написом: «Банк інвестицій та заощаджень» в якому наявні чорні записи;

- грошові кошти в сумі 220 тисяч доларів США, номіналом 100 доларів США у кількості 2200 шт.;

- грошові кошти в сумі 25 тисяч Євро, номіналом 50 Євро 332 шт., номіналом 100 Євро 84 шт.;

- грошові кошти в сумі 729 тисяч гривень, номіналом 1000 грн. у кількості 700 шт., номіналом 500 грн. у кількості 24 шт., номіналом 200 грн. у кількості 35 шт., номіналом 100 грн. у кількості 100 шт., з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В решті клопотання слідчого залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4