У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000075 за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 червня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.10.2024 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік,

-обвинуваченого за ст. 390-1 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 червня 2025 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 ч. 1 п. п. 1, 2 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Ухвалено вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.10.2024, яким ОСОБА_6 засуджено за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік із покладенням обов`язків виконувати окремо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ст. 390-1 КК України без призначення покарання.

Виключити з резолютивної частини рішення суду про самостійне виконання вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2024 року. В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Зазначив, що санкцією ст. 390-1 КК України передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк. Разом з тим, всупереч вимогам ч.3 ст. 61 КК України ОСОБА_6 , який досяг пенсійного віку, призначено покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи, що згідно ч. 4 ст. 59-1 КК України пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання, вчинили кримінальне правопорушення, а ОСОБА_6 під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду за вироком від 11.10.2024 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду за вчинення вказаного кримінального правопорушення не може бути призначене.

За такого, застосувати до ОСОБА_6 жоден із видів покарань, передбачених санкцією ст. 390-1 КК, не являється можливим.

Також прокурор вважає, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_6 на підставі ст. 69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Водночас, нормами кримінального та кримінального процесуального права передбачено застосування інституту засудження особи без призначення покарання (ч. 3 ст. 88 КК України, ч. 1 ст. 377 КПК України).

Вважає, що у даному випадку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі не врахував дані про особу винного, його пенсійний вік, а тому допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. За такого, просить вирок змінити в частині призначеного покарання (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Зазначив, що оскільки у даному випадку за вчинене кримінальне правопорушення покарання, визначені санкцією ст. 390-1 КК, не можуть бути призначені, а тому вирішення питання щодо призначення покарання за сукупністю вироків виключається.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03.03.2025 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області у цивільній справі № 484/1201/25 ухвалено рішення про встановлення обмежувального припису строком на шість місяців, згідно якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 з постраждалою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заборонено наближатися на відстань меншу 50 м до місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 , заборонено вести телефонні розмови з ОСОБА_9 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Однак, ОСОБА_6 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимогам ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до якої видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 05.04.2025 близько 09.30 год. прийшов до місця проживання своєї співмешканки, за адресою: АДРЕСА_2 , де намагався контактувати з потерпілою та відмовлявся на її вимогу покидати територію домоволодіння.

Таким чином ОСОБА_6 своїми діями, які виразилися в умисному невиконанні обмежувального припису, порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження, а саме наблизився на відстань ближче 50 м до місця проживання постраждалої, чим заподіяв шкоду суспільним інтересам, що забезпечують нормальну, регламентовану законодавством діяльність суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державній політиці у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному невиконанні обмежувальних приписів особою щодо якої такі заходи застосовані судом, та його дії кваліфіковані за ст. 390-1 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 ( в судовому засіданні 12.08.2025) та його захисник ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_9 повідомлена про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилась. Її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд встановив таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції надав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 390-1 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів прокурора про необхідність зміни вироку зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, то ці доводи є слушними, з огляду на таке.

Згідно ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Під час судового розгляду суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є пенсіонером, на утриманні осіб немає, не є інвалідом, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, виходячи з положень ст. ст. 50, 65 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, хоча суд першої інстанції призначив обвинуваченому у виді обмеження волі, яке передбачено санкцією ст. 390-1 КК України, але при призначенні покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність з огляду на наступне.

Так, санкцією ст. 390-1 КК України передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк.

Частиною 3 ст. 61 КК України встановлено перелік осіб, до яких не може бути застосоване покарання у виді обмеження волі, зокрема, щодо осіб, які досягли пенсійного віку.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент ухвалення оскаржуваного вироку досяг 60 річного віку.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо ОСОБА_6 повідомило, що частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

18.08.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком та йому було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. ОСОБА_6 на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області як отримувач будь-якого виду пенсійних виплат не перебуває.

Згідно наданої захисником довідки від 12.08.2025, ОСОБА_6 відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям від 21.11.1992 призначено допомогу з 01.04.2025 до 30.09.2025.

Тобто, ОСОБА_6 хоча і не отримує пенсію через відсутність страхового стажу, але у 60 років він досяг пенсійного віку.

Оскільки обмеження волі не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку, суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України, неправильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 59-1 КК України пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання, вчинили кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2024 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду та вчинив злочин, за який його засуджено оскаржуваним вироком під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду. Тому покарання у виді пробаційного нагляду за вчинення кримінального правопорушення, за яке ОСОБА_6 засуджено оскаржуваним вироком також не може бути призначене.

Враховуючи викладене, застосувати до ОСОБА_6 жоден із видів покарань, передбачених санкцією ст. 390-1 КК, не являється можливим.

Заслуговують на увагу доводи прокурора, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_6 на підставі ст. 69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки вказаною нормою передбачено наявність обов`язкових умов для її застосування, а саме наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та врахування особи винного.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття.

Відповідно до висновку Верховним Судом, викладеного у постанові від 23.01.2024 у справі за № 283/2169/19, щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки. Факт щирого каяття особи повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Зроблений судом першої інстанції висновок про наявність обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 - щире каяття, суперечить моделі поведінки обвинуваченого, який будучи засудженим за ст. 390-1 КК України, в період відбування покарання у виді пробаційного нагляду, вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України, що явно не свідчить про його бажання стати на шлях виправлення та надання ним критичної оцінки своїй протиправній поведінці.

Крім того, щодо ОСОБА_6 раніше застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак останній на шлях виправлення не став, продовжив свою кримінально протиправну поведінку, вчинив нові кримінальні правопорушення.

За такого, враховуючи наведене, відсутність кількох обставин, що пом`якшують покарання, у даному випадку положення ст. 69 КК України не можуть бути застосовані щодо ОСОБА_6 .

Водночас, нормами кримінального та кримінального процесуального права передбачено застосування інституту засудження особи без призначення покарання (ч. 3 ст. 88 КК України, ч. 1 ст. 377 КПК України).

Верховним Судом у постанові від 10.06.2020 у справі за № 161/7253/18 зазначено, що суд може постановити обвинувальний вирок без призначення покарання.

Засудження без покарання в своєму соціальному значенні дозволяє заощаджувати заходи кримінальної репресії, сприяти особі якнайшвидше пристосуватись до вимог правопорядку та норм соціальної поведінки.

У даному випадку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі не врахував дані про особу винного, його вік, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України), а ОСОБА_6 слід засудити за ст. 390-1 КК України без призначення покарання.

Остаточне покарання ОСОБА_6 визначено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, оскільки встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин в період відбування покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду від 11 жовтня 2024 року, яким він засуджений за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вирок Первомайського міськрайонного суду від 11 жовтня 2024 року слід виконувати окремо.

Разом з тим, оскільки у даному випадку за вчинене кримінальне правопорушення покарання, передбачене ст. 390-1 КК України, не може бути призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , а тому вирішення питання щодо призначення покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України виключається. За такого, слід виключили з резолютивної частини вироку рішення суду про самостійне виконання вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2024 року.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Окрім того, згідно вимогам ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Дослідивши дані про попередні судимості обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 89 КК України, судимість ОСОБА_6 за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.12.2022 погашена, але у резолютивній частині вироку суд безпідставно послався на наявність вказаної судимості.

За такого слід виключити з вступної частини оскаржуваного вироку посилання на судимість ОСОБА_6 за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.12.2022.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 408, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_6 вважати засудженим за ст. 390-1 КК України без призначення покарання.

Виключити з резолютивної частини оскаржуваного вироку - рішення суду про самостійне виконання вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2024 року, а зі вступної частини - посилання на судимість ОСОБА_6 за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2022 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3