Справа № 496/7308/25
Провадження № 1-кп/496/458/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,по матеріалам кримінального провадженняза № 0000245 від 08.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться вказане кримінальне провадження.

15.01.2026 року до суду надійшло клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Своє клопотання прокурор мотивує тим, що 07.08.2025 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в гостях у раніше знайомої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_1 , помітив в руках останньої її власний мобільний телефон марки «Samsung» у корпусі рожевого кольору, моделі «Galaxy А7(2018)», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з встановленими у ньому сім картами мобільного оператора Київстар за № НОМЕР_3 та Лайфсел за № НОМЕР_4 .

В цей час у ОСОБА_5 виник протиправний умисел направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 - вищевказаного мобільного телефону. З цією метою, у зазначений вище приблизний час, ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у середині вищевказаної квартири спільно з ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, діючи з корисливого мотиву, повторно, в умовах воєнного стану, не ставши на шлях виправлення після відбуття покарання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що його дії носять відкритий характер, наблизився до ОСОБА_6 , вихопив з рук останньої зазначений вище мобільний телефон, після чого, разом з вказаним відкрито викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник отримавши реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток у розмірі 2000 гривень. 08.08.2025 року за даним фактом СВ ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області внесені відомості до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 186 КК України. За результатами досудового розслідування, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на обставини викладені у письмовому клопотанні щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримала позицію сторони обвинувачення.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання. При цьому зазначив, що ОСОБА_7 визнає вину, є батьком двох неповнолітніх синів, є довідка про склад сім`ї, просив застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки пред`явлене обвинувачення прокурора не обґрунтоване, також ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не доведені з боку сторони обвинувачення, тому просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання, а вразі задоволення, встановити мінімальну заставу.

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши пояснення прокурора і потерпілої, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.п.2,4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину та до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які унеможливлюють застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, а саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; п.5 ч.1 ст. 177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що обвинувачений ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи тяжкість покарання та перебуваючи на свободі, може вчиняти дії направлені на уникнення кримінальної відповідальності та дії перераховані в ч.1 ст. 177 КПК України, тим самим перешкоджати всебічному, повному і неупередженому проведенню досудового розслідування, так як останній офіційно не працює, офіційного джерела доходу не мав і не має, в сукупності все вищесказане підтверджує та встановлює наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права визначення застави, оскільки інші (менш суворі заходи) не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України та дотримання ним належної поведінки.

Щодо усного клопотання захисника ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, то суд приймає до уваги вказані ним обставини, разом з тим, враховує ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування щодо ОСОБА_5 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу на теперішній час не має.

Підставою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, а також вищеперерахованих ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є цілком обґрунтованими.

Обрання інших, менш тяжких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, домашній арешт чи застава не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього кримінальним процесуальним законодавством обов`язків.

Крім того, на виконання вимог ч.3 ст. 183 КПК України, яка регламентує, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, у провадженні слід визначити відповідну заставу.

При визначенні її (застави) розміру суд виходить з наступного.

На підставі ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах … 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Також, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу; 7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; 8) «середовище»; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; 10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Суд приходить до висновку, що така сума (застави) оцінена враховуючи дані про особу та його поведінку, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, тобто, розмір застави обумовлюється судом тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виключних випадків, за яких суд міг би дійти висновку, що застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у цій справі не встановлено, тому слідчий суддя вважає можливим встановити 30 (тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде достатнім розміром в розумінні ст. 182 КПК України.

Щодо питання доречності покладення обов`язків з числа регламентованих ч.5 ст. 194 КПК України, то слід вказати наступне.

Згідно з ч.3 ст. 183 КПК України, в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно з урахуванням установлених обставин справи на переконання суду слушним є покладення на обвинуваченого, у разі внесення застави, наступних обов`язків: прибувати на виклики до слідчого, прокурора, здійснюючих досудове розслідування; не відлучатися із населеного пункту - АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади, у разі їх наявності, свої паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і на в`їзд в Україну.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Таким чином, застосування більш м`яких запобіжних заходів не сприятиме запобіганню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тому клопотання прокурора слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196, 197, 199, 205 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до 16.03.2026 року, із визначенням розміру застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 840 грн.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з с. Велика Балка Одеського району Одеської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади, у разі їх наявності, свої паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і на в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 20.01.2026 року.

Суддя ОСОБА_1