Дата документу 09.12.2025Справа № 554/6332/23
Провадження № 1-кп/554/105/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві кримінальне провадження №0000086 від 08.01.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Караджала Телавського району Грузії, громадянина України, з середньою освітою, непрацевлаштованого, неодруженого, маючого на утриманні двох дітей 2016 та 2022 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 1 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

08 січня 2023 року близько 17 год 45 хв ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Соборності в м.Полтава, зі сторони вул. Конституції, виїхавши на перехрестя з вул. Соборний майдан, під час виконання маневру розвороту, не переконався в безпеці виконуваного ним маневру, змінив напрямок свого руху ліворуч та подальшому допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після наїзду на пішохода водій ОСОБА_5 залишив місце ДТП та поїхав на вказаному автомобілі по вул. Соборний майдан в напрямку до вул. Пилипа Орлика.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток правої стопи з набряком м`яких тканин, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, є порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 10.1, 10.7 ґ), 16.2 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п. 10.1. (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); п. 10.7.ґ (розворот забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадку дозволеного розвороту на перехресті); п. 16.2. (на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку).

Порушення вимог п.п. 10.1, 10.7.ґ, 16.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 10.7.ґ, 16.2 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Крім того, 08 січня 2023 року близько 17 год 45 хв ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїжджаючи перехрестя вулиць Соборності та Соборний майдан в м. Полтава, після наїзду на пішохода ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що в результаті його дій ОСОБА_6 перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, в порушення вимог одразу покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, не вжив усіх можливих заходів щодо надання потерпілому допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги для доставки потерпілого в медичний заклад, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду до поліції, не дочекався прибуття працівників поліції до місця дорожньо-транспортної пригоди хоча мав можливість і зобов`язаний був це зробити відповідно до вимог п. 2.10 (а, г, д, е) Правил дорожнього руху України.

Згідно п. 2.10. ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників поліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди,

Таким чином, ОСОБА_5 залишив потерпілого ОСОБА_6 в небезпечному для життя стані, тобто в становищі, коли потерпілий внаслідок травм отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, не міг вжити ефективних заходів до самозбереження.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження; за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор вказував, що вина ОСОБА_5 повністю доведена, тому просив визнати його винним у пред`явленому обвинуваченні та призначити покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, за ч.1 ст. 135 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, вказував на відсутність доказів його вини.

Захисник ОСОБА_8 вказував, що наразі не встановлено хто саме керував транспортним засобом в час коли відбулось ДТП. Схема місця події не збігається з реальністю. Ні потерпілий, ні його дівчина не впізнали обвинуваченого. Про події обвинувачений дізнався зі слів працівників поліції. У задоволенні цивільних позовів просив відмовити, оскільки вина ОСОБА_5 не доведена, а також сума в позові нічим не підтверджена.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав міру покарання запропоновану прокурором та свій цивільний позов.

Представник потерпілого просив призначити обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованих йому статей. Просив розглянути цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, який підтримав у повному обсязі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитаний в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнавав. Пояснив, що особливо нічого не пам`ятає, лише те що до нього приїхали працівники поліції і сказали що був наїзд на пішохода.

8 січня 2023 року він користувався автомобілем батька білий Nissan Rogue кросовер, номер НОМЕР_1 . Був на автомобілі в центрі міста, біля стадіону, де ще був не пам`ятає. Їздив з друзями, з ким саме не пам`ятає. Їздив десь у центрі міста, гуляв з друзями, можливо години 2, приблизно о 16.00 год.

В сім`ї є декілька автомобілів. Не знає чи був ще хтось за кермом автомобіля Nissan Rogue. В той день він їздив на обох автомобілях: батька Nissan та матері Volkswagen.

Пам`ятає, що була ситуація, хтось кричав, що він нібито якось не так їхав. Це було в центрі міста. Він зупинився, відкрив двері, спитав що трапилось. Чоловік сказав щоб він їхав далі. З автомобіля він не виходив. Розмова тривала десь секунд 30. Це був чоловік, років 50, високий. Чоловік зробив зауваження за те, що він якось не так їздить. Чоловік не падав. Вони розійшлись мирно.

Того дня з друзями збирались грати в футбол за межами міста. Всі збирались біля його будинку, по АДРЕСА_3 . Туди й приїхали працівники поліції. Він був в автомобілі на той момент. Вони почали обходити дивитись автомобіль, потім він вийшов до них. Працівники поліції йому повідомили, про наїзд на пішохода. Друзі роз`їхались. Працівники поліції забрали його в наркодиспансер, де освідували.

Чи давав якісь пояснення в той день не пам`ятає. Почерк і підпис на поясненнях, наданих в день подій, не схожий на його.

Йому не відомо щоб його друзі приходили в лікарню до потерпілого в день подій. Чи пропонував матеріальну допомогу потерпілому хтось із його батьків не знає. Він допомоги потерпілому не пропонував. Чому ОСОБА_9 в поясненнях слідчому вказує на його причетність до наїзду на потерпілого йому не відомо. З ОСОБА_9 жодних відносин не має, вони не друзі, конфліктів не мають. Від слідчого експерименту відмовився, бо не мав що показати.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого, суд звертає увагу на те, що під час допиту ОСОБА_5 на всі незручні питання відповідав, що не пам`ятає, опис події намагався викривити та використати на власну користь.

Повідомлені обвинуваченим відомості є суперечливими, непослідовними, алогічними, в зв`язку з чим суд розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене, а тому до уваги приймає їх тільки в тій частині, в якій вони об`єктивно узгоджуються з іншими доказами та їм відповідають. Зокрема, судом приймаються до уваги його показання в частині ствердження про те, що: він 08.01.2023 року керував транспортним засобом Nissan Rogue та перебував в салоні вказаного автомобіля під будинком в якому проживав на час приїзду працівників поліції; 08.01.2023 року під час керування транспортним засобом мав конфлікт на дорозі з пішоходом в центрі міста Полтави в районі білої альтанки.

Інтерпретація ж обвинуваченим обставин вчинення кримінальних правопорушень, судом оцінюється критично з підстав алогічності та очевидної надуманості, крім того, це спростовується також і сукупністю досліджених в суді та оцінених відповідно до вимог закону доказів, показань потерпілого, свідків та інших письмових доказів.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 08 січня 2023 року близько 18.00 год він з подругою ОСОБА_10 переходив дорогу по нерегульованому пішохідному переходу від альтанки в бік вул. Соборності. Побачив автомобіль білий Nissan Rogue в якого був увімкнений правий показник повороту. Коли вони були вже на середині пішохідного переходу, автомобіль змінив рух і почав розвертатись наближаючись позаду. Зреагувати не було часу, єдине що він встиг зробити - це відштовхнув подругу. Потім відчув зіткнення, йому переїхали ногу, він впав. Автомобіль здав трохи назад, з нього вийшов чоловік, він кричав, що потрібна допомога чи лікар. Що він відповідав і чи відповідав взагалі не пам`ятає, бо відчув різкий біль. Цей чоловік сів за кермо і поїхав в інший бік. Потім нічого не пам`ятає, прийшов до тями вже в кареті швидкої допомоги. Особу водія впізнати не зможе, пам`ятає лише, що він мав бороду. Швидку допомогу і поліцію викликали інші люди. Жодної допомоги обвинувачений не надавав. В салоні автомобіля був ще один чоловік.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що 08 січня 2023 року близько 16.00 год вона з ОСОБА_12 ходили гуляти до альтанки. На вулиці було світло, бо працювали ліхтарі. Коли поверталось назад і вже були десь на середині пішохідного переходу, побачили автомобіль білий Нісан джип. ОСОБА_13 йшов правіше, а вона лівіше. Авто рухалось швидко з увімкнутим правим поворотом, але авто різко змінило курс руху на ліво. Він виконував розворот та рухався у їх бік. ОСОБА_13 її відштовхнув. Автомобіль під час маневру лівим боком наїхав на ОСОБА_13 , переїхавши йому праву стопу, він впав. Автомобіль зупинився. Потерпілий почав кричати, що болить нога. В цей момент з автомобіля вийшов водій та ще один чоловік. Водій спитав чи все добре. ОСОБА_13 сказав, що болить нога. Водій сказав, що викличе швидку, але він разом з іншим пасажиром сіли в автомобіль і поїхали. Діалог тривав хвилину, можливо дві. Чому він поїхав водій не говорив. При ній швидку він не викликав, допомогу потерпілому не пропонував. Вона викликала швидку медичну допомогу. Хтось із компанії, яка була поруч, викликав поліцію. Ще неподалік гуляв якийсь чоловік, який бачив що відбулось.

Чітко пам`ятає, що в автомобілі був увімкнений правий покажчик повороту. Пам`ятає номерний знак автомобіля - 1101. Водія автомобіля бачила лише статуру, він високий, худий та з бородою був. Зріст приблизно 180 см. Іншого пасажира не пам`ятає, бо він стояв біля машини і не підходив, в діалозі участі не приймав. ОСОБА_13 після ДТП почувався дуже погано. Вони проживали в одному гуртожитку. Відносин із ОСОБА_13 не було і не має, вони просто спілкуються.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що 08.01.2023 року він з напарницею ОСОБА_15 ніс службу в УПП на посаді інспектора. Інший екіпаж отримав виклик про ДТП. Колеги повідомили, що сталось ДТП і водій покинув місце події, вказали номера і марку автомобіля. На місце ДТП виїхав екіпаж, який отримав виклик, а його екіпаж шукав транспортний засіб. Згідно бази було встановлено можливе місце перебування власника автомобіля. Він з напарницею поїхали за адресою по вул. Чураївни та виявили вказаний транспортний засіб. В автомобілі перебувало 2 чоловіки, один був за кермом, а інший на пасажирському сидінні. Чоловік, який був за кермом підтвердив, що був конфлікт біля альтанки. Почув якісь крики, тому зупинився і вийшов з транспортного засобу, відбувся конфлікт, який вичерпався на місці. Повідомив, що пішохід жодних претензій не пред`являв йому, тому він поїхав. Вони дочекались слідчого відділу розслідування злочинів у сфері дорожньо-транспортних пригод. Все було зафіксовано на бодікамери.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона перебувала на зміні у складі групи УПП. Отримали виклик про ДТП з потерпілим. Диспетчер продиктував номер автомобіля, який скоїв наїзд. Встановили адресу власника автомобіля та виїхали туди. Заїхали у двір і побачили припаркований автомобіль, який відповідав орієнтуванню. Увімкнула бодікамеру та підійшла до автомобіля. В ньому сиділо 2 чоловіки. Перевірили їх документи, викликали слідчо-оперативну групу і очікували їх.

Так, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується сукупністю обставин, встановленими в судовому засіданні, доказами, повністю дослідженими та перевіреними безпосередньо судом в процесі розгляду даного кримінального провадження:

- витягом з ЄРДР від 08.01.2023, згідно якого 08.01.2023 близько 17.40 год водій автомобіля Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухався по вулиці Соборності з боку вулиці Коституції у межах перехрестя із вулицею Соборний майдан, повертаючи ліворуч скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий перетинав вулицю Соборний Майдан по нерегульованому пішохідному переході. У результаті ДТП пішоходу ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої гомілки та пальця на правій нозі. Водій автомобіля, будучи причетним до ДТП місце події залишив.

(т. 1 а.с.165);

- рапортами від 08.01.2023 року, згідно яких 08.01.2023 року близько 17.45 год на службу 102 та ЩМД надійшли виклики про те, що на пішохідному переході по вул.. Соборності, 1, авто марки Нісан Рог, д.н.з НОМЕР_2 , у бік пам`ятника Хреста. ОСОБА_16 госпіталізовано до 1-ї МКЛ здійснило наїзд ОСОБА_17 та покинуло місце події.

(т. 1 а.с.166-167);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.01.2023 року та фототаблицею до нього. З яких вбачається, що огляд проведено 08.01.2023 року з 19 год 05 хв до 19 год 25 хв. На вулиці похмуро, без опадів. Нерегульований пішохідний перехід на перехресті вул.. Соборності та вул.. Соборний майдан. Стан дорожнього покриття: асфальтобетонне сухе. Наявні дорожні знаки: 19.38.1.г; 4.6; 5.33.

(т. 1 а.с. 168-173);

- протоколом огляду транспортного засобу від 08.01.2023 року з фототаблицею.

(т. 1 а.с. 174-180);

- повідомленням ТСЦ 5341 від 26.01.2023 року №189/115/102/02 згідно якого власником транспортного засобу Nissan Rogue, н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_18 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

(т. 1 а.с. 189);

- висновком експерта №129, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено: перелом кісток правої стопи з набряком м`яких тканин, які могли утворитись від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути і виступаючі частини рухаючогося транспортного засобу, можливо в строк та при обставинах вказаних вище, кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (п.2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.).

(т.1 а.с.209-210);

- висновком експерта №СЕ-19/117-23/3800-ІТ від 17.03.2023 року, згідно якого на момент проведення огляду (дослідження) рульова система, ходова частина та гальмівна система досліджуваного автомобіля Nissan Rogue, р.н. НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані. Будь-яких несправностей (пошкоджень) рульової системи, ходової частини та гальмівної системи, на момент проведення огляду, не виявлено.

(т.1 а.с.212-219);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.03.2023 року за участі свідка ОСОБА_11 , схемою та фото таблицею до нього.

(т.1 а.с.220-230);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.03.2023 року за участі потерпілого ОСОБА_6 , схемою та фото таблицею до нього.

(т.1 а.с.231-240);

- висновком експерта №СЕ-19/117-23/7217-ІТ від 12.05.2023 року, згідно якого:

1. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля Nissan Rogue, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.10.1., 10.7 ґ), 12.2., 16.2. Правил дорожнього руху.

2. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Nissan Rogue, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами п.п.10.1., 10.7 ґ), 16.2. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

3. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля Nissan Rogue, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п.п.10.1., 10.7 ґ), 16.2. Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких Перешкод технічного характеру.

(т.2 а.с.6-8);

- витягом з ЄРДР від 27.06.2023, згідно якого 08.01.2023 близько 17.45 год ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Соборності, на перехресті з вул. Соборний майдан, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу , після чого в порушення вимог ПДР ОСОБА_5 покинув місце ДТП, не вжив усіх можливих заходів щодо надання потерпілому допомоги, таким чином залишив потерпілого ОСОБА_6 в небезпечному для життя стані, тобто в становищі, коли потерпілий внаслідок травм отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, не міг вжити ефективних заходів до самозбереження.

(т. 2 а.с.20);

- протоколом огляду цифрового носія та перегляду інформації, яка на ньому міститься від 16.05.2023 року, згідно якого переглянуто записи з камер нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Зафіксовані події 08.01.2023 року в період часу з 18:03 год по 18:18 год.

Вказані відеозаписи досліджені безпосередньо в судовому засіданні та містять, зокрема, такі пояснення ОСОБА_5 поліцейським: «я був за кермом»; «їхав з сонячного парку до білої альтанки та в районі вивіски Полтава розвернувся»; «коли розвернувся якийсь хлопець закричав куди ти їдеш»; «я спитав чи треба лікар»; «хлопець сказав не чіпати його»; «він був нормальний і я поїхав далі»; «удару не було»; «може колесом на ногу наїхав».

(т. 2 а.с.70-77);

- протоколом огляду від 19.05.2023 року, згідно якого переглянуто інформацію про з`єднання абонентського номеру НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_5 , 08.01.2023 року у період часу з 17:00 год по 18.10 год та встановлено, що: о 17.30 год абонент перебував в зоні дії базової станції за адресою м.Полтава, вул. Котляревського, 2-А; о 17.42 год абонент перебував в зоні дії базової станції за адресою м.Полтава, вул. Соборності, 7-К; о 18.01 год абонент перебував в зоні дії базової станції за адресою м.Полтава, вул.. Б.Хмельницького, 24.

(т. 2 а.с.82-89).

Вищевказані докази, які є належними, допустимими та достовірними, досліджені та оцінені судом в порядку ст.94 КПК України, які в сукупності з показаннями потерпілого та свідків узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

Таким чином, із фактичних обставин даного кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а також завідоме залишення потерпілого у безпорадному стані без допомоги, був породжений конкретними діями ОСОБА_5 , який порушив ПДР України, що всупереч викладеним доводам сторони захисту свідчить про наявність всіх трьох обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що об`єктивно доведена вина ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого діяння за встановленими судом обставинами «поза розумним сумнівом».

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, із змінами, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За змістом рішень ЄСПЛ, а зокрема у справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Отже, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально диференціюючи та індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які, згідно ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, та обставин, які обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді органу пробації ОСОБА_5 має середній рівень небезпеки для суспільства та середній рівень ризику повторного вчинення кримінального правопорушення. Його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та №43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра на даний час не перебуває, його поведінку як під час скоєння злочинів, так і після цього, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст. 135, ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст.75 та ст.76 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.

Згідно роз`яснень, зазначених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що при призначені обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.

Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

При призначенні обвинуваченому додаткового покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, вказує на його байдужість до наслідків, що настали. Грубе порушення ОСОБА_5 положень ПДР України свідчить про небезпечність останнього як водія під час керування транспортним засобом.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких існує потреба у керуванні власним транспортним засобом. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Крім того, ПДР України, регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що нехтування ОСОБА_5 вимогами ПДР України призвело до настання негативних наслідків - травмування потерпілого, який перебував пішохідному переході.

Враховуючи, що судом не встановлено обставин, що позбавлення права керування транспортними засобами істотно вплине на рівень життєдіяльності обвинуваченого та буде надмірним тягарем, тому суд приходить до висновку про призначення додаткового покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішення цивільного позову

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1177 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому, суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, встановити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень цього Закону у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов у якому останній просив стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 300000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 , здійснив відносно нього протиправні дії, передбачені ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України. З моменту аварії та він практично безперервно перебуває на лікуванні у медичних закладах, оскільки тілесні ушкодження, що спричиненні та їх наслідки підлягають лікуванню у різних спеціалістів. Зламані кістки, іммобілізовані за допомогою кістки спричинили йому біль та дискомфорт, призвело до значного витрачання часу для відновлення фізичної активності. Він став метеозалежним, тобто відчуває болі в кістках та суглобах в залежності від погодних умов, особливо під час зміни атмосферного тиску. Завдані йому тілесні ушкодження незрозуміло як поведуть себе в майбутньому та який відбиток вони залишать на все його життя. Для діагностики стану здоров`я була потреба застосовувати сучасні методи дослідження, що потребувало як мінімум чимало стресів та переживань. Неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті. У період складення екзаменаційної сесії за І та II семестри 2023 навчального року у студента ОСОБА_6 виникали труднощі з відпрацюванням пропущених занять, складанням заліків та іспитів пов`язані з травмою після ДТП, що значно вплинуло на його успішність. У II семестрі 2022-2023 навчального року характеризувався замкнутістю, тривожністю, уникненню спілкування, зміною звичної для студента поведінки, оскільки мав перелом кінцівки, яка заважала нормально рухатися та самостійно себе обслуговувати. Психолог коледжу під час проведення корекційних бесід встановила у студента ОСОБА_6 занижену самооцінку, страх перед появою інших учасників освітнього процесу, замкнутість та підвищену тривожність. За результатами проведених занять було виявлено, що основною підставою демонстрації пригнічуваної поведінки був психотравмуючий фактор отриманий при ДТП в результаті якого був вимушений різко змінити образ свого життя та покладатися в побуті на допомогу сторонніх осіб.

Заборгованості у період навчання, перездачі, потреби у додаткових заняттях, проведення бесід з психологом, постійні болі у травмованій нозі негативно вливали на нього, на його спосіб життя, що є моральною шкодою завданою обвинуваченим.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на проведення правових заходів та лікування) обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Відповідно ч.2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України сторони зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

До позову потерпілим долучено лист Полтавського державного медичного університету, а також матеріали справи містять ряд медичних довідок та обстежень.

В судовому засіданні потерпілий та представник потерпілого позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник цивільний позов не визнали. Згідно відзиву на позовну заяву, посилались на недоведеності вини ОСОБА_5 та відсутність доказів моральних страждань.

Разом із тим, даним вироком встановлена вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України.

Висновком експерта №СЕ-19/117-23/7217-ІТ від 12.05.2023 року встановлено, що в діях водія автомобіля Nissan Rogue, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами п.п.10.1., 10.7 ґ), 16.2. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (т.2 а.с.6-8).

Наявність наслідків, які негативно впливали на потерпілого, його навчання та на його спосіб життя підтверджуються відповідями Фахового медико-фармацевтичного коледжу Полтавського державного медичного університету на адвокатські запити (т.1 а.с.32, 74-77); медичною документацією (т.1 а.с.195-208) та висновком експерта № 129 (т.1 а.с.209-210, якими встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, та які свідчать про тривале лікування.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних і фізичних страждань та переживань потерпілого, наслідки травми, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому в розмірі 200000 гривень. Саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не призведе до його безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Крім того, прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я до ОСОБА_5 , третя особа КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», про відшкодування вартості витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 4889 гривень 37 копійок.

В обґрунтування позову прокурор вказує, що в результаті вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на лікуванні у КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» з 08.01.2023 по 10.01.2023. Згідно інформації КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» № 605 від 28.02.2024, кошти в сумі 4 889, 37 грн, на лікування ОСОБА_6 , комунальне підприємство отримало від Національної служби здоров`я України.

В судовому засіданні прокурор цивільний позов підтримав, просив задовольнити.

Обвинувачений та захисник цивільний позов не визнали, відзив на позов не надали.

Поза розумним сумнівом, судом встановлено, що саме з вини обвинуваченого ОСОБА_5 під час керування транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, спричинена шкода потерпілому ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

До позовної заяви прокурора долучена довідка про вартість лікування ОСОБА_6 з детальним описом витрат.

Враховуючи викладене, позов прокурора щодо відшкодування вартості витрат на лікування потерпілого підлягає задоволенню в повному обсязі.

Мотиви інших рішень

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином витрати на залучення експертів в сумі 1711 гривень 12 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що автомобіль Nissan Rogue не є власністю обвинуваченого, арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 12.01.2023 року, слід скасувати.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався і, зважаючи на характер призначеного покарання, його обрання є недоцільним.

Керуючись статтями 100, 124, 174, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 135 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_5 запобіжний захід не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1711 гривень 12 копійок витрат на залучення експертів.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 200000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я до ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Національної служби здоров`я 4889 гривень 37 копійок в рахунок відшкодування вартості витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 .

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме:

- автомобіль Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернути власнику.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 12.01.2023 року, -скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1