Справа № 308/90/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його адвоката - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/90/26, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000637 від 22.10.2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, Стрийського району, с. Підгородиці та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, працюючого головним метрологом у ТОВ «ПМЗ», раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

21.10.2025 року, близько 20 год. 10 хв., ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «Mazda», моделі «CX-5», з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », з населеного пункту Перечин, Ужгородського району, Закарпатської області у напрямку населеного пункту Кам`яниця, Ужгородського району, Закарпатської області, перебуваючи на ділянці автомобільної дороги Н-13 сполученням «Львів-Самбір-Ужгород», 224 км - 334 м., не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним за умов видимості у напрямку руху, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Opel», моделі, «Astra», з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у зустрічному напрямку, чим грубо порушив вимоги п. 12.1 чинних Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), а саме під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та п. 11.3 (в) чинних Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), а саме на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі руху у кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об?їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини, переломів 7,8,9 ребер зліва по задньо-аксілярній лінії із зміщенням кісткових фрагментів, перелому кульшової западини зліва із зміщенням кісткових фрагментів по ширині та висоті, перелому дистального метаепіфізу правої променевої кістки в типовому місці з незначним зміщенням фрагментів по довжині та ширині, закритої тупої травми живота, двохмоментного розриву селезінки, перелому заднього верхнього краю кульшової западини із зміщенням, що згідно п.2.1.3. (м.о.) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженнях Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому вказавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. Показав також, що після ДТП вживав заходи для надання допомоги потерпілому, викликав швидку. На даний час шкоду відшкодував. Шкодує у вчиненому та просить суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що спричинена йому матеріальна і моральна шкода - ОСОБА_4 відшкодована, будь-яких претензій до обвинуваченого не має. Щодо міри покарання, то не бажає щоб обвинувачений відбував покарання реально. Також вважає, що необхідності позбавляти обвинуваченого права керування транспортним засобом не має.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06.12.1998 (пункт 253), "Козинець проти України" від 06.12.2007 (пункт 54), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011 (пункт 150), "Зякун проти України" від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, «поза розумним сумнівом», до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до вимог ст.ст.12,25 КК України є необережним тяжким злочином, та те, що ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та роботи, на утриманні має малолітню дитину, по місцю роботи характеризується позитивно.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є те, що останній щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, дав визнавальні показання, добровільно відшкодував спричинену шкоду.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнав повністю, є молодим за віком та активно допомагає Збройним силам України.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, в межах санкцій ч.2 ст.286 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому вважає за необхідне застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків, згідно ст.76 КК України.

Що стосується додаткової міри покарання передбаченої у санкції ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то зважаючи на фактичні обставини скоєного злочину, зокрема те, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом перебуваючи у тверезому стані, після ДТП одразу вживав заходи для надання допомоги потерпілому, спричинену потерпілому шкоду відшкодував у повному обсязі і потерпілий просить не позбавляти обвинуваченого прав на керування транспортним засобом, то така на думку суду до застосування не підлягає.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Що стосується запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді нічного домашнього арешту, то такий із врахуванням висловленої у судовому засіданні позиції прокурора, слід скасувати.

Арешти накладені ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 24.10.2025 року на транспорті засоби, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, слід скасувати.

Судові витрати за проведені у справі експертизи у загальній сумі - 15 153,80 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь НДЕКЦ в Закарпатській області судові витрати за проведені по справі експертизи в сумі 15 153,80 грн.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді нічного домашнього арешту - скасувати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 24.10.2025 року на транспортний засіб марки «Mazdа CX-5» д.н.з. НОМЕР_3 - скасувати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 24.10.2025 року на транспортний засіб марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 - скасувати.

Речові докази по справі:

- транспортний засіб марки «Mazdа CX-5» д.н.з. НОМЕР_3 - повернути ОСОБА_4 ;

- транспортний засіб марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1