Справа № 466/4764/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1081/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку зі зміною обстановки. Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України, на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки. Кримінальне провадження №0000622 від 19.05.2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України - закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Вирішено питання із речовими доказами. Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирався.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що станом на тепер, ОСОБА_7 не підлягає призову на військову службу під час мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, а тому відбулась зміна обстановки вчиненого обвинуваченим діяння та він, як особа перестав бути суспільно небезпечним.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 року про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та скерувати справу на новий судовий розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова.

Не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що сам факт працевлаштування обвинуваченого та його бронювання, у тому числі, у приватній сфері, не свідчить про втрату вказаною особою суспільної небезпеки, та отримання ОСОБА_7 у встановленому законом порядку відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації строком, не співвідносяться з вимогами ст. 48 КК України.

Звертає увагу, що обвинувачений є особою працездатного віку, не має будь-яких захворювань, працевлаштувався на посаду маляра лише нещодавно, відсутня інформація що він займається волонтерською діяльністю чи допомогою внутрішньо переміщеним особам, які б були відмінними від військової служби.

Вважає, що зазначені обставини у розглядуваному випадку жодним чином не зменшують суспільної небезпеки вчиненого правопорушення.

Стверджує, що суд першої інстанції не встановив обставин, які свідчать про зміну обстановки, а саме таких об`єктивних змін умов життєдіяльності особи, які позитивно і суттєво впливають на неї і свідчать про те, що вона не вчинятиме кримінально караних діянь у майбутньому, відтак звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки, є безпідставним.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, у зв`язку з зміною обстановки суд першої інстанції дійшов до переконання про те, що зміна обстановки вчиненого обвинуваченим діяння відбулася через те, що обвинувачений ОСОБА_10 не підлягає призову на військову службу під час мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року внаслідок відстрочки та він, як особа, перестав бути суспільно небезпечним.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Із вимог ст.48 КК слідує, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

У постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №157/1091/22 (провадження №51-3787 км 22) міститься правовий висновок, відповідно до якого особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового кримінального правопорушення. Такі зміни умов життєдіяльності повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу.

Збереження суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення на момент розгляду справи в суді не перешкоджає застосуванню ст. 48 КК у разі, коли у зв`язку зі зміною обстановки особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, перестала бути суспільно небезпечною.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 19 травня 2025 року повідомлено про підозру вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК. За результатами досудового розслідування 20 травня 2025 року за вказаною кваліфікацією скеровано обвинувальний акт до Шевченківського районного суду Львівської області.

Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 інкриміноване кримінальне правопорушення вчинив 13 червня 2024 року, а намір щодо бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_2 подав 07 листопада 2025 року та підставі якого і отримав бронювання до 16 грудня 2025 року.

З встановленого вбачається, що на час вчинення інкримінований дій, які не оспорються, ОСОБА_7 ухилився від призову та не мав відстрочки, а отримав її зі спливом майже півтора року від моменту вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, про те, що факт набуття ОСОБА_7 відстрочки автоматично припиняє його суспільну небезпеку за інкримінованим правопорушенням, є хибним.

Так, у цьому випадку, слід врахувати не лише саму наявність відстрочки, а й підстави її отримання, зокрема обвинувачений набув права на відстрочку на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як працівник ТОВ «Сільпо-Фуд» на посаді маляр малярних робіт, по суті у приватній сфері.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що визначити зазначену підставу для відстрочки як таку, що характеризує втрату суспільної небезпеки особи обвинуваченого є неприйнятним, в силу того, що обстановка навколо нього, яка зазнала змін, не має постійного характеру та жодним чином не вказує на істотні зміни у поведінці обвинуваченого, не дозволяє виключити вчинення ним аналогічного кримінального правопорушення у майбутньому (після закінчення терміну відстрочки).

Крім того, колегія судів наголошує, що як зазначено у Постанові ККС ВС від 19.03.2024 (справа № 676/4559/22) суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, полягає в тому, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а Збройних сил чи інших військових формувань - на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони.

У цьому провадженні установлено, що на час вчинення кримінального правопорушення, час ухвалення рішення судом першої інстанції, а також на час апеляційного провадження, продовжує мати місце збройна агресія проти України, що потребує постійного здійснення мобілізаційних заходів для надання збройної відсічі зовнішній агресії. Отже, відсутні підстави для висновку про втрату суспільної небезпечності самим вчиненим діянням

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх, передбачених законом, зокрема, ст.48 КК, підстав для висновку про втрату обвинуваченим суспільної небезпечності, внаслідок чого, не було об`єктивних підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 6 ч.1 ст.407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, застосування закону, який не підлягав застосуванню, що і було встановлено при апеляційному розгляді.

Відтак, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2025 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити справу до нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4