Номер справи 175/203/26
Номер провадження 1-кс/175/24/26
УХВАЛА

іменем України

16 січня 2026 року селище Слобожанське

Слідчий суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , скаржника (заявника) ОСОБА_4 , представника скаржника - адвоката ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність посадових осіб Відділення поліції №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла скарга ОСОБА_4 , в якій вона просить зобов`язати слідчого/уповноважену особу Відділення поліції №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за її заявою та розпочати розслідування, надавши їй витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скарга обґрунтована тим, що нею 23.09.2025 до Відділення поліції №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області подана заява про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами працівниками Відділення поліції №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області та ТЦК, які 18.09.2025 затримали та мобілізували її чоловіка ОСОБА_6 , з грубим порушенням вимог законодавства. Зазначила, що чоловіка зупинили без належних підстав, протоколів затримання не складали, ОСОБА_6 під час його затримання повідомив працівникам поліції та ТЦК, що в транспортному засобі, яким він керував, перебуває неповнолітня дитина, яка в подальшому залишилась сама в чужому незнайомому місті та місці. Працівники поліції залишили відкритий автомобіль, не забезпечивши зберігання майна затриманого, не повідомили матір про дитину, не з`ясували її стан та навмисно залишили дитину в автомобілі. У зв`язку з чим, у дитини виникли страхи та значно погіршився стан здоров`я.

На думку скаржника, в її заяві були викладені відомості, які свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 135,136,137 КК України, однак усупереч вимог ст. 214 КПК України відомості за її заявою не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У зв`язку з викладеним, скаржниця просила зобов`язати посадових осіб Відділення поліції № 2 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення злочину за ч.1 ст.137 КК України за заявою ОСОБА_4 , яка зареєстрована в ЄО 18.09.2025 року за №17003 та розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства.

Скаржниця ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у скарзі. Пояснила, що 18.09.2025 о 15:40 їй зателефонувала дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (їй 14 років) і сказала, що їх зупинила поліція, тата забрали працівники ТЦК, вона лишилась у машині. Заявниця відразу відпросилась з роботи та на початку дев`ятнадцятої години забрала дочку, попросила сусіда і він перегнав автомобіль додому. Автомобіль зупинили поруч з будинком 4 по провулку Сагайдачного у м.Підгороднє. Самі вони живуть з серпня 2024 на сусідньому кварталі у будинку АДРЕСА_1 . Увечері того дня дочка дуже переживала, що тата забрали в ТЦК, карталася, що це сталось через неї, оскільки вона попросила тата поїхати до пошти, вважала, що це її вина, що тата мобілізували. Стала почувати себе погано. Наступного дня вирішили звернутись до лікаря. У дочки є захворювання серця. Про стан здоров`я дочки вони знали до цих подій, хоча кілька років не обстежували дитину. Вже у вересні 2025 після всіх досліджень лікарі поставили діагноз. Раніше вони проживали у м.Мирноград, зараз є внутрішньо переміщеними особами. Переїхали у 2024 році, дочка пішла до місцевого ліцею у м.Підгородне, навчається у 9 класі, проте на зайняття не ходить, вони проводять їх онлайн. Заявниця стверджувала, що дочка сама не виходить з будинку, лише із матір`ю, тому не знає район взагалі, не орієнтується. Чоловік за два тижні до подій переїхав з м.Мирнограда, де стежив за будинком, до Підгороднього. На облік у ТЦК не став, про те, що він був у розшуку, їм не відомо, Резерв+ не працював. Чоловік увесь 2025 рік не працював. Зараз його мобілізували. Про що була розмова між чоловіком і поліцейськими, вона не знає. Якби поліцейських притягнули до дисциплінарної відповідальності за її скаргою, то вона б не скаржилась на невнесення до ЄРДР. Просила викликати поліцейських у засідання, щоб запитати про поведінку. Вважає, що поліцейські не мали залишати її дитину саму, мали забрати автомобіль і дочку у відділок, повідомити матір, та повернути дитину, коли вона приїде за нею. Скаржниця лишає дочку вдома, вона весь день перебуває вдома сама, небезпеки і загрози в цьому немає. 18.09.2025, коли їй зателефонувала дочка, вони мали можливість звернутись за допомогою на "102" або "103", але не зробили цього, бо не було потреби. Вона просто сама доїхала до дочки, забрала її додому, був телефонний зв`язок.

Представник скаржника адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив задовольнити скаргу, зобов`язати внести відомості до ЄРДР, просив витребувати результати дисциплінарного розслідування, оскільки це має значення для подальшого звернення за відшкодуванням шкоди.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення скарги, оскільки у досліджуваній події відсутня істотна шкода, що необхідно для кваліфікації за ч.1 ст.137 КК України, поліцейські не є суб`єктом правопорушення за цією статтею, доказів безпораднього стану дочки скаржницею не подано, підстав для затримання автомобіля у поліцейських не було, відсутній зв`язок між подією і хворобою дитини, яка виникла раніше; скаржниця лишає дитину вдома саму і при цьому не вважає це порушенням чи залишенням у безпорадньому стані.

В судове засідання представник Відділення поліції № 2 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Суддя вислухав учасників провадження, дослідив матеріали скарги та вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що 23.09.2025 ОСОБА_4 звернулася до Відділення поліції № 2 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області з заявою в якій повідомила про безпідставне затримання її чоловіка ОСОБА_7 співробітниками поліції та ТЦК та СП в АДРЕСА_2 . На момент затримання її чоловіка в транспортному засобі перебувала їх неповнолітня дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку поліцейські залишили в автомобілі.

При дослідженні скарги встановлено, що 23.09.2025 ОСОБА_4 звернулась до Відділення поліції №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила зареєструвати її звернення в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 КК України (Залишення в небезпеці), ст. 136 КК України (Ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані), 137 КК України (Неналежне виконання обов`язків щодо охорони життя та здоров`я дітей) та провести розслідування.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_4 до Відділення поліції №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області перевірку за зверненням ОСОБА_4 припинено (довідка від 14.11.2025), оскільки встановлено, що 18.09.2025 під час несення служби виявлено ОСОБА_6 , який перебував у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому на пропозицію працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 проїхати до РТЦК ОСОБА_6 добровільно погодився (ІТС ІПН ЄО №17003 від 18.09.2025).

Станом на 31.12.2025 в порядку статті 303 КПК України уповноваженою особою Краматорською окружною прокуратурою відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, досудове розслідування не розпочате.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає, зокрема, у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому відповідно до вимог частини 1 статті 304 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні таких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту такої бездіяльності.

Частиною 1 статті 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Розглядаючи по суті скаргу ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує, що відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та їх перелік визначені в частині 5 статті 214 КПК України.

Зокрема, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед інших відомостей, підлягає внесенню короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, також визначено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, а саме мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, виходячи зі змісту статті 214 КПК України, заява про кримінальне правопорушення як передумова для початку досудового розслідування для внесення відомостей за такою заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань повинна містити виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Звернувшись до поліції з заявою злочин від 23.09.2025, ОСОБА_4 повідомила про те, що 18.09.2025 її чоловік ОСОБА_6 був мобілізований співробітникам РТЦК, при цьому в автомобілі поліцейські залишили неповнолітню дитину, в чому вона вбачає ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 КК України (Залишення в небезпеці), ст. 136 КК України (Ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані), 137 КК України (Неналежне виконання обов`язків щодо охорони життя та здоров`я дітей).

Водночас заява ОСОБА_4 не містить викладу обставин, які можуть хоча б формально свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя наголошує, що нормами статті 214 КПК України передбачений імперативний обов`язок внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, тобто не будь-яких відомостей, а лише тих, що формально містять ознаки правопорушення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Натомість заявник у своїй заяві не повідомив про вчинення будь-якого діяння, що може бути суспільно небезпечним та кримінально-караним.

Крім того, заявляючи про «затримання» її чоловіка без належного оформлення, ОСОБА_4 жодних конкретних обставин цього не повідомила.

Слідчий суддя звертає увагу, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2024 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2101 -IX, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022 (зі змінами та доповненнями), затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, оголошено загальну мобілізацію.

Відтак мобілізація особи та її подальше направлення для проходження військової служби не може свідчити про незаконне позбавлення такої особи особистої свободи.

Разом з тим, саме по собі зазначення ОСОБА_4 у заяві про неналежне виконання обов`язків щодо охорони життя та здоров`я дітей, а так само вимоги про внести за такою заявою відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не може бути безумовною підставою для початку досудового розслідування, оскільки конкретних відомостей, які б могли формально свідчити про вчинення кримінального правопорушення, її заява не містить.

Твердження заявника, викладені у скарзі, про те, що в її заяві були викладені відомості, які свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 135, 136,137 КК України є безпідставними, оскільки конкретних обставин вчинення таких правопорушень вона у своїй заяві від 23.09.2025 не навела.

Так, згідно ст.135 КК України передбачена відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Ст.136 КК України передбачає відповідальність за ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу або неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, якщо це спричинило тяжкі тілесні ушкодження.

А статтею 137 КК України карається невиконання або неналежне виконання професійних чи службових обов`язків щодо охорони життя та здоров`я неповнолітніх внаслідок недбалого або несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило істотну шкоду здоров`ю потерпілого.

Невиконання професійних обов`язків це бездіяльність особи (вихователя дошкільного навчального закладу, вчителя, тренера і т. ін.), яка займається вихованням, наглядом, тренуванням, щодо виконання покладених на неї обов`язків з охорони життя і здоров`я дітей. Неналежне виконання професійних обов`язків може мати місце у випадках, коли особа виконує покладені на неї обов`язки, але не так, як цього вимагають відповідні правила, інструкції, інші приписи або обстановка, у якій знаходяться вихованці.

Невиконання або неналежне виконання службових обов`язків щодо охорони життя та здоров`я неповнолітніх може бути вчинене службовою особою в дитячих садках, школах, дитячих будинках, санаторіях, інтернатах, спортивних школах, базах відпочинку і т. ін., де не створені і не підтримуються належні умови при проведенні навчання, тренувань, виробничої практики, дозвілля, проведенні купання та ін., внаслідок чого створюється загроза для життя і здоров`я дітей. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є наслідки - істотна шкода здоров`ю потерпілого.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є малолітньою. Згідно ст.31 ЦК України, малолітньою є фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років. На час події (18.09.2025) їй вже виповнилось 14 років.

Згідно ст.313 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.

Про місцезнаходження неповнолітньої особи знали її батьки, мати була на телефонному зв`язку із дитиною. Події відбувались вересневого дня, захід сонця починається близько дев`ятнадцятої години, комендатська година з 23:00. Учасники події не заявляли поліцейським про хворобу чи безпорадній стан дитини, очевидних обставин, які б вказували на інше, матеріали заяви не містять.

Більш того, і неповнолітня, і її мати мали телефони, спілкувались за допомогою телефонного зв`язку, за потреби мали можливість звернутись за допомогою до поліції за номером "102", або викликати швидку медичну допомогу за номером "103", якби дочка потребувала допомоги, але таких викликів того дня 18.09.2025 не робили. Скаржниця вказала, що це не було потрібно. Скаржниця дісталась за дві години до дочки та організувала переміщення автомобіля, ключі від якого батько лишив дочці.

Суддя відмічає, що події відбувались на сусідньому кварталі від будинку, у якому скаржниця із дочкою проживають з серпня 2024 року. Навіть якщо врахувати пояснення скаржниці, що дочка, навчаючись у ліцеї у 9 класі, не виходить із будинку сама, проте її пересування по м.Підгородньому у супроводі батьків давали їй змогу у її неповнолітньому віці ознайомитись за рік із місцевістю (хоча б із сусідньою вулицею, якою переміщувались до пошти). Законодавець розцінює чотирнадцятирічний вік як достатній для того, щоб дати особі право на самостійний вибір місця перебування та на вільне самостійне пересування по території усієї України, а не те що в межах одного кварталу у м.Підгородньому.

Підстав обмежувати пересування неповнолітньої особи, затримувати її чи автомобіль у поліцейських не було. Поліцейські мають право застосовувати заходи піклування, але дискреція визначати потребу такого піклування належить самим поліцейським.

Небезпечний для життя людини стан може виникнути внаслідок дії стихійних сил природи, джерел підвищеної небезпеки, диких тварин тощо. Без допомоги іншої людини ця особа позбавлена можливості вийти з небезпечного стану.

Очевидних обставин, які б вказували на нагальну потребу поліцейським застосувати заходи піклування до неповнолітньої особи 18.09.2025 через небезпечний для життя людини стан, малолітство (вік до 14) чи хворобу, матеріали скарги не містять. Скаржниця пояснила суду, що дитина постійно перебуває вдома сама, стороннього нагляду чи піклування при цьому не потребує.

Скаржницею надано ряд медичних документів, які вказують на те, що у кінці вересня - жовтні 2025 вони звертались за медичною допомогою для дочки, однак зв`язків між подією 18.09.2025 та виявленим захворюванням такі документи не демонструють.

Більш того, для підтвердження факту звернення за медичною допомогою, як стверджувалось, наступного дня 19.09.2025, скаржницею та адвокатом надано оригінал стрічки кардіограми, на зворотньому боці якої зазначено рукописним текстом дату "19.09.2025", при цьому цей текст містить очевидне виправлення з дати "10.09.2025" на дату "19.09.2025", оскільки таке виправлення зроблено чорнилом іншого кольору. Такий висновок суду достеменно однозначно підтверджується тим, що на лицьовому боці стрічки кардіограми друкованим машиннним текстом з приладу ЕКГ вказано дату та час обстеження 10.09.2025 14:02:41. Інших документів (довідок, виписок) 19.09.2025 до скарги не долучено. Очевидно, що таке виправлення (за відсутності інших доказів звернення) мало на меті створити враження, що звернення за медичною допомогою було наступного дня після події, а саме 19.09.2025.

Водночас із дослідженої кардіограми та пояснень скаржниці встановлено, що про стан здоров`я дочки їм стало відомо ще до досліджуваної події. Характер захворювання не є випадковим чи раптовим, таким що з`явився та розвинувся за день.

Попри твердження про потребу дочки у допомозі 18.09.2025, того дня за невідкладною медичною допомогою вони не звертались, поліцію не викликали.

Щодо невиконання або неналежного виконання професійних чи службових обов`язків щодо охорони життя та здоров`я неповнолітніх скарга ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб ВП №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області є необґрунтованою та безпідставною з підстав викладених вище, а тому в задоволенні такої скарги слід відмовити.

З пояснень скаржниці судом встановлено, що досліджувані події були наслідком того, що чоловік скаржниці не став вчасно на військовий облік, через що перебував у розшуку, і після встановлення його особи поліцейські викликали співробітників ТЦК для спілкування. Батько дитини усвідомлював ці обставини та вирішив із неповнолітньою їхати до пошти. Того ж дня ОСОБА_4 була обізнана про те, що її чоловік мобілізований уповноваженим органом. А переживання дочки були викликані головним чином саме через мобілізацію батька.

Отже, заява ОСОБА_4 фактично зводиться до незгоди із порядком мобілізації її чоловіка, що свідчить про імовірну наявність адміністративно-правового спору. В даному випадку особа, права якої порушено, має право на звернення в порядку адміністративного судочинства з позовом про оскарження неправомірних дій працівників ТЦК та СП.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 214, 303 307, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Відділення поліції №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1