Справа № 302/762/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Міжгірського районного суду від 13 червня 2025 року, у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Міжгірського районного суду від 13 червня 2025 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі положень статті 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутого покарання за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.06.2025 року, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді громадських робіт на строк - 200 (двісті) годин.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку за таких обставин.

29.05.2025, біля 20-00 годин, ОСОБА_7 , знаходячись на вулиці, біля кафе «Оріон», що розташоване по вул.Шевченка в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, на ґрунті раптово виниклих непорозумінь під час сварки із громадянином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , в ході якої, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, на ґрунті раптово виниклих непорозумінь, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_8 .

У результаті своїх протиправних дій, ОСОБА_7 , згідно з висновком судового-медичного експерта №48-м від 04.06.2025 року, спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах обличчя нижче лівого ока.

Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих, тупих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути стиснуті пальці в кулак сторонньої особи. Розладу здоров`я за собою не потягли і по цій ознаці кваліфікуються, як легкі, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» пп. 2.3.5.По давності вкладаються в час події, яка мала місце 29.05.2025 року. Малоймовірно, що дані тілесні ушкодження могли виникнути при падінні з висоти власного зросту, а є наслідками локальних ударів.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, що кваліфікується як умисне легке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, вид і розмір призначеного покарання вказує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів прокурор зазначив, що згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 раніше засуджувався вироком Міжгірського районного суду від 06.06.2025 за ч.1 ст. 125 КК України до 180 годин, а події, за які обвинуваченого визнано винуватим цим вироком вчинено ним 29.05.2025, тобто до постановлення попереднього вироку, відтак суд повинен був керуватися вимогами ч.4 ст.70 КК України. Прокурор вважає, що враховуючи ці обставини, місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. 71 КК України. Водночас, обираючи принцип повного складання покарань за обома вироками, суд першої інстанції не урахував, що за вироком від 06.06.2025 ОСОБА_7 призначено покарання у виді 180 годин громадських робіт, а за оскаржуваним вироком - 200 годин, відтак остаточне покарання у виді 200 годин громадських робіт суперечить вимогам ч. 4 ст. 71 КК України. Просить вирок у частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити. На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Міжгірського районного суду від 06.06.2025, більш суворим, призначеним вироком цього ж суду від 13.06.2025, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 200 годин громадських робіт. В решті вирок суду залишити без змін.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження слідує, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження обвинуваченому та потерпілому надіслано відповідно до вимог законодавства; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило; прокурор ОСОБА_5 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого, оскільки не ставиться питання про погіршення становища; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час, згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за сукупністю злочинів, за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті.

Вказаних вимог Закону суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі.

Твердження апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування положень ст. 71 КК України колегія суддів вважає обґрунтованими.

Разом з тим, прокурор не наводить передбачених ч. 1 ст. 420 КПК України підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання і ухвалення нового вироку, а також не оспорює вирок в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не погіршує становища обвинуваченого і може бути вирішене шляхом зміни вироку.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 раніше засуджувався вироком Міжгірського районного суду від 06.06.2025 за ч.1 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт, а події, за які обвинуваченого визнано винуватим цим вироком вчинено ним 29.05.2025, тобто до постановлення попереднього вироку

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за даним вироком не вірно застосував ст. 71 КК України та залишив поза увагою вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому остаточного покарання.

Згідно з ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 408, 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом постановлення рішення про самостійне виконання вироку.

За цих обставин ,апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Міжгірського районного суду від 13 червня 2025 року у частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити.

На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Міжгірського районного суду від 06.06.2025, більш суворим, призначеним вироком цього ж суду від 13.06.2025, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 200 годин громадських робіт.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: