Справа № 446/2255/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/784/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду львівської області від 18 липня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Жовтанці Кам`янка-Бузького району Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, не працючий, раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи достовірно обізнаним про ведення на всій території України воєнного стану згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про введення в Україні воєнного стану», Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджений Законом України № 3564-IX від 06.02.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, та розуміючи про обов`язок передбачений ст. 65 Конституції України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, будучи військовозобов`язаним, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , отримав 24.07.2024 повістку про його явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 25.07.2024 на 09:00 год. для проходження військової служби за мобілізацією та відправки до військової частини.

Так, відповідно до облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , маючи військове звання рядовий, будучи військовозобов`язаним відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також відповідно до довідки №59/2 військово-лікарської комісії, за результатами медичного огляду визнаний придатний до військової служби та 24 липня 2024 року перебуваючи у ІНФОРМАЦІЯ_3 був належним чином повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини для проходження військової служби та був попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 336 КК України, про що засвідчив своїм особистим підписом в розписці про отримання повістки на відправку.

Однак, ОСОБА_7 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», та яка неодноразово продовжувалася, зокрема, Указом Президента України № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25.03.1992 за №2232-XII, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 за №3543-XII, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув 25 липня 2024 року до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_4 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржений вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що результати BЛK обвинуваченого не можуть вважатись належними допустимими доказами у справі, зокрема картка обстеження та медичного огляду ОСОБА_7 від 24.07.2024 та довідка ВЛК № 59/2 від 24.07.2024 р.

Наявні медичні висновки, результати досліджень підтверджують сукупність критичних, прогресуючих захворювань, які унеможливлюють виконання будь-яких фізичних навантажень та вимагають уникати стресових ситуацій. Зазначені патології, що охоплюють серцево-судинну, нервову та травну системи, призводять до виражених функціональних порушень та вказують на те, що функціональні можливості ОСОБА_7 значно знижені, а його стан здоров`я становить безпосередній ризик для життя. Наявні захворювання категорично унеможливлюють виконання будь-яких військових обов`язків.

Вважає, що придатність ОСОБА_7 до військової служби не встановлена, а в межах даного кримінального провадження не доведено, що обвинувачений є особою, яка підлягає призову, а відтак і суб`єктом інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення за ст. 336 КК України, не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Вважають, зазначені вимоги судом першої інстанції не було виконано в повному обсязі. Хоча суд першої інстанції дослідив обставини справи та надав їм правову оцінку, однак не врахував усіх істотних порушень процедури проведення військово- лікарської експертизи та обмеження права ОСОБА_7 на захист.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки, оскільки обвинувачений має бронювання з 10.12.2025 року до 02.01.2027 року.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги та заявленого клопотання, виступ прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти доводів апеляційної скарги та заявленого клопотання сторони захисту, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та клопотання захисника ОСОБА_6 до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо

сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Крім того, ст.62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніві щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково.

На переконання колегії суддів, наявні в матеріалах справи докази є належними і допустимими , містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством та є такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим злочину, інкримінованого стороною обвинувачення. Зазначені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають. Таким чином, у своїй сукупності всі докази підтверджують доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неможливості проходження ним військової служби у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, не знайшли свого підтвердження, таким чином показання обвинуваченого у цій частині, на переконання колегії суддів є намаганням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України доводиться повністю належними, достатніми та допустими доказами, а його дії правильно кваліфіковано, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_7 був доставлений у військкомат та пройшов військову-лікарську комісію, на якій його визнано придатним до військової служби. Після цього, ОСОБА_7 був доставлений до ТЦК, де йому було вручена повістку про виклик на відправку, однак обвинувачений з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув 25 липня 2024 року до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначив, що після того, як ОСОБА_7 не прибув на виклик, більше у військкомат не звертався та рішення ВЛК не оскаржував.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є лікаркою при військово-лікарській комісії, а у липня 2024 була головою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказала, що при проходженні ОСОБА_7 військово-лікарської комісії, його було визнано придатним до військової служби та ознайомлено з цим рішенням, яке він не заперечував та не оскаржував.

Відповідно до подання начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 20.09.2024, 24.07.2024 ОСОБА_7 на 25.07.2024 було вручена відповідне мобілізаційне розпорядження (повістку та ознайомлено зі ст. 336 КК України та був зарахований у команду НОМЕР_2 . Однак, ОСОБА_7 по повістці не прибув. У зв`язку з чим, висловлено прохання розпочати кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (а.с.45).

Згідно з довідки військово-лікарської комісії №59/2 від 24.07.2024, рядовому запасу ОСОБА_7 проведено медичний огляд, діагноз здоровий та придатний до військової служби (а.с.46). Вказане також підтверджується карткою обстеження та медичного огляду ОСОБА_7 (а.с.47).

Як видно з долученої до матеріалів справи розписки, ОСОБА_7 24.07.2024 отримав повістку №70 про виклик на відправку 25.07.2024 о 09:00 год у ІНФОРМАЦІЯ_6 , де також, його було ознайомлено зі ст. 336 КК України, а саме про кримінальну відповідальність за ухилення від призову (а.с.50).

У відповідності до рапорта офіцера ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11 , у такому офіцер доповів, що ОСОБА_7 не прибув по бойовій повістці 25.07.2024 (а.с.51).

Щодо зазявленого стороною захисту клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, то слід зазначити наступне.

Відповідно ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що у ст. 48 КК України передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила.

Для застосування ст. 48 КК необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину. Звільнення від кримінальної відповідальності на підставіст. 48 КК- право, а не обов`язок суду, який вирішує це питання.

Як на підставу звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності сторона захисту посилається на те, що ОСОБА_7 станом на сьогодні має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, тип відстрочки бронювання. На підтвердження цього факту сторона захисту надала відповідні документи.

Так, у своїй постанові від 26 березня 2019 року у справі №569/20/14-к Верховний Суд виснував, що особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною,у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. Такими змінами можуть визнаватись, наприклад: призов особи на військову службу, зміна постійногомісця проживання і розірвання зв`язків із кримінальним оточенням, тяжка хвороба або нещасний випадок, унаслідок якого особа стала інвалідом, тощо.

У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу.

Збереження суспільної небезпечності вчиненого злочину на момент розгляду справи у суді не перешкоджає застосуванню ст. 48 КК України у разі, коли у зв`язку зі зміною обстановки особа, яка вчинила злочин, перестала бути суспільно небезпечною.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_7 лише 10 грудня 2025 року отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Водночас, інкримінований йому злочин Яворський вчинив 25 липня 2025 року. Тобто відстрочку він отримав лише через півтора року від моменту вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, факт набуття обвинуваченим відстрочки автоматично не припиняє його суспільної небезпеки за інкримінованим правопорушенням, оскільки в цьому випадку слід брати до уваги не лише саму наявність відстрочки, а й підстави її отримання, а ОСОБА_7 набув права на відстрочку як підсобний працівник ПП «Львів - ПАК», тобто, по суті, у приватній сфері. Указану підставу не можна визнати такою, що характеризує втрату суспільної небезпеки обвинуваченим, оскільки обстановка навколо нього, що зазнала змін, не має постійного характеру, адже в будь-який момент з власної ініціативи чи з інших визначених законом випадків, обвинувачений може бути звільнений з роботи, що матиме безумовним наслідком втрату ним цієї відстрочки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, а відтак, у задоволенні такого слід відмовити.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, характеризуючі дані на обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліках у психо-, наркологічному диспансерах не перебуває, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання не встановлено.

Згідно Досудової доповіді представника персоналу органу пробації має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року справа N641/1067/23, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів може бути покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України на підставі ст. 48 КК України слід відмовити, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки відмовити.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду львівської області від 18 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ст. 336 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4