Cправа №991/9838/25
Провадження №11-кп/991/194/25
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 10 листопада 2025 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чоп Закарпатської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 ч., 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України,

у кримінальному провадженні № 0000184 від 08 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) від 10.11.2025 клопотання прокурора САП ОСОБА_8 задоволено частково.

Продовжено на 60 днів, тобто до 08 січня 2026 року, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з визначенням застави у розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) гривень, як альтернативного запобіжного заходу. У разі внесення застави у визначеному цією ухвалою розмірі, вважається, що до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Сума застави може бути внесена обвинуваченим або іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями) у розмірі, визначеному у цій ухвалі, у національній грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок ВАКС. У разі звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти у зв`язку із внесенням застави покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду; не відлучатись за межі Закарпатської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; здати на зберігання до Державної міграційної служби України усі наявні паспорти для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд за межі України, окрім паспорта громадянина України; утримуватись від спілкування, з іншим обвинуваченим ОСОБА_5 , свідком ОСОБА_10 , службовими та посадовими особами Чопської міської ради, службовими та посадовими особами, а також військовослужбовцями Державної прикордонної служби України щодо обставин, викладених в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000184; носити електронний засіб контролю. Термін дії покладених судом обов`язків - два місяці.

Продовжено на 60 днів, тобто до 08 січня 2026 року, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням застави у розмірі 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень, як альтернативного запобіжного заходу. У разі внесення застави у визначеному цією ухвалою розмірі, вважається, що до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді застави. Сума застави може бути внесена обвинуваченим або іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями) у розмірі, визначеному у цій ухвалі, у національній грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок ВАКС. У разі звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти у зв`язку із внесенням застави покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду; не відлучатись за межі Закарпатської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; здати на зберігання до Державної міграційної служби України усі наявні паспорти для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд за межі України, окрім паспорта громадянина України; утримуватись від спілкування з іншим обвинуваченим ОСОБА_9 , свідком ОСОБА_10 , службовими та посадовими особами, а також військовослужбовцями Державної прикордонної служби України щодо обставин, викладених в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000184; носити електронний засіб контролю. Термін дії покладених судом обов`язків - два місяці. Строк дії ухвали - до 08 січня 2026 року.

Не погодившись із вказаним рішенням, захисником обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, у якій посилається на такі обставини.

Сама по собі суворість санкції статті не є підставою вважати, що ОСОБА_5 переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду.

Наявність у родини обвинуваченого земельних ділянок поблизу кордону не свідчить про те, що у ОСОБА_5 буде умисел на його перетин.

У обвинуваченого, під час затримання та обшуку за місцем проживання, вилучені закордонні паспорти, а тому перетин кордону неможливий.

Необмеженість можливостей перетину кордону у ОСОБА_5 є надуманими та жодним чином не підтверджені матеріалами справи.

У власності ОСОБА_5 та його родини є нерухоме та рухоме майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт, що нівелює твердження органу досудового розслідування щодо можливого тривалого переховування обвинуваченого, маючи заможний майновий стан.

Які саме докази має спотворити, знищити або приховати ОСОБА_5 у клопотанні не вказано. Підозра ґрунтується на показах єдиного свідка та матеріалах НСРД. Крім того, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду та судом досліджуються докази сторони обвинувачення, а тому ризик знищення, приховування або спотворення доказів є необґрунтованим.

Ризик незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження нівелюється, оскільки всі свідки та експерти вже допитані та попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень.

Відповідно до матеріалів поданого клопотання ОСОБА_5 жодних дій із земельними ділянками не вчиняв, до Чопської міської ради зі свідком та іншим обвинуваченим не з`являвся, а тому ризик продовження вчинення протиправних дій як по організації незаконного перетину кордону та навіть незаконних оборудок із землею є надуманим.

Листом № 07/4-259-25 від 19.08.2025 прокурором САП ОСОБА_11 повідомлено про завершення досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000184 та достатність зібраних під час досудового розслідування доказів для складання обвинувального акта, а тому автоматично, перестали існувати два визначених при обранні запобіжного заходу ризики, зокрема: ризик знищення, приховування або спотворення речей та документів; ризик незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження.

З 23.07.2025 слідчими суддями ВАКС при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, не змінювався, а така до цих пір не сплачена обвинуваченим, що свідчить про відсутність фінансової можливості у ОСОБА_5 або його близьких.

Вважає, що не встановлено наявності виключного випадку, який би передбачав призначення розміру застави, який перевищує визначений КПК України.

Окрім того, на майно ОСОБА_5 та його родини накладено арешт, що позбавляє останнього відчужити таке майно з метою внесення застави.

Підозра ґрунтується на тому, що ОСОБА_5 , зловживаючи своїм впливом на правоохоронні органи та ДПС України, організував перетин осіб призовного віку через державний кордон України поза пунктами пропуску за грошові кошти у співучасті з депутатом обласної ради ОСОБА_9 .

У матеріалах справи відсутні будь-які докази незаконного впливу ОСОБА_5 на органи ДПС України.

Із підозри не вбачається складу злочину, передбаченого ст. 332 та 369-2 КК України, здійсненого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Судом не враховано, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має на утриманні батька - ОСОБА_12 , 1938 року народження.

Перебування ОСОБА_5 у слідчому ізоляторі призведе до подальшого розладу стану його здоров`я, а лікування та діагностика в таких умовах неможлива.

Судом не досліджено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу або визначення застави з урахуванням віку, матеріального стану, здоров`я та соціальних зав`язків ОСОБА_5 .

Просить ухвалу від 10.11.2025 скасувати, постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора САП ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 відмовити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити, прокурор САП заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , прокурора САП, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу в межах поданої апеляційної скарги.

24.09.2025 до ВАКС надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000184 від 08.04.2025 стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2 КК України, та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 ч., 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Ухвалою від 25.09.2025 у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 08.10.2025 призначено у відкритому судовому засіданні судовий розгляд вказаного кримінального провадження.

07.11.2025 до ВАКС прокурором САП направлено клопотання про продовження строку тримання під вартою окремо щодо кожного з обвинувачених.

Ухвалою суду від 10.11.2025 клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченим запобіжні заходи у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 08.01.2026 включно.

При розгляді клопотань про продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_5 суд, врахувавши, що заявлені прокурором клопотання стосуються вирішення питань, пов`язаних із продовженням запобіжних заходів обвинуваченим в межах одного кримінального провадження, заслухавши думки учасників судового засідання, які не заперечували з приводу їх одночасного розгляду, вважав за доцільне розглядати такі клопотання разом із дослідженням наведених доводів у сукупності, що сприятиме забезпеченню повного, всебічного та об`єктивного встановлення всіх обставин у межах вирішення цих питань.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов таких висновків: підозрювані у даній справі набули статусу обвинувачених, обґрунтованість пред`явлених їм підозр перевірялася слідчими суддями під час обрання та продовження запобіжних заходів, а тому суду необхідно розглянути питання доцільності продовження до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, з урахуванням встановлених в ухвалах слідчих суддів обставин; ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду продовжує існувати на вказаній стадії кримінального провадження; існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_9 стороною обвинувачення не доведено; інший більш м`який запобіжний захід на цьому етапі судового провадження не буде достатньо дієвим заходом, що зможе в повній мірі запобігти ризикам, які встановлені під час розгляду клопотань, з огляду, у тому числі на місце проживання (реєстрації) обвинувачених та обсяг пред`явленого обвинувачення; враховуючи зменшення кількості ризиків, майновий стан обвинувачених та невнесення ними застави у попередньо визначених розмірах, розмір застави обвинуваченим ОСОБА_9 (11 203 600 грн) та ОСОБА_5 (7 570 000 грн) підлягає зменшенню, зокрема для обвинуваченого ОСОБА_9 у розмірі 10 000 000 грн, а для обвинуваченого ОСОБА_5 у розмірі 5 000 000 грн, який гарантуватиме виконання ними (кожним окремо) покладених обов`язків та не є завідомо непомірною для них (кожного окремо).

Висновки суду відповідають вимогам закону та встановленим обставинам кримінального провадження.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України).

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

У справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001, заява № 33977/96) зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У випадку визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованих правопорушень, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

А відтак суворість передбаченого покарання ОСОБА_5 підтверджує наявність ризику переховування.

Окрім того, з урахуванням практики ЄСПЛ судом взято до уваги вік обвинуваченого ОСОБА_5 (63 роки), через що має законну можливість виїзду за межі України в умовах воєнного стану, майновий стан ОСОБА_5 , який є заможним та цілком може забезпечити його проживання за кордоном, або й спонукати переховуватись на території України, місце проживання обвинуваченого поблизу державного кордону України.

Вилучення паспортів громадянина України для виїзду закордон у ОСОБА_5 не позбавляє останнього можливості перетнути державний кордон поза межами офіційного пункту пропуску, враховуючи специфіку інкримінованого правопорушення останньому.

Таким чином, правильним є висновок суду, що викладені в клопотанні обставини свідчать про наявність ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апеляційної скарги на факт арешту майна, як підтвердження відсутності ризику переховування, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не може категорично стверджувати відсутність іншого майна, на яке не накладено арешт.

Суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано розумних підтверджень щодо наявності ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки наразі здійснюється судове провадження щодо кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , під час якого вже розпочато дослідження відкритих сторонам кримінального провадження в порядку ст. 290 наявних доказів.

Також, на переконання суду, на даній стадії судового розгляду нічим не підтверджується ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , оскільки сторона обвинувачення при доведенні його існування не надала відповідних підтверджень зазначеному, а обмежилась лише висловленням припущень про можливе його існування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, який узгоджується з твердженням апеляційної скарги щодо відсутності вказаних ризиків.

Посилання сторони захисту на неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою є голослівним.

Так, відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

А тому, за відсутності документів, отриманих в зазначеному вище порядку, немає підстав для висновку про неможливість утримання ОСОБА_5 в умовах СІЗО.

Судом враховано, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, суд виходить з того, що застосування домашнього арешту як менш обтяжливого запобіжного заходу, а також інших запобіжних заходів (застава, порука, особисте зобов`язання) на цьому етапі судового провадження не буде достатньо дієвим заходом, що зможе в повній мірі запобігти ризикам, які встановлені під час розгляду клопотань, з огляду, у тому числі на місце проживання (реєстрації) обвинувачених та обсяг пред`явленого обвинувачення.

Відтак, неспроможним є твердження в апеляційній скарзі про неврахування судом можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Судом, при розгляді клопотання, враховано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у даній справі набули статусу обвинувачених (ч. 2 ст. 42 КПК України), та, що обґрунтованість пред`явлених їм підозр перевірялася слідчими суддями під час обрання та продовження запобіжних заходів.

Відтак, оскільки КПК України не передбачає обов`язку суду давати оцінку обґрунтованості підозри при застосуванні запобіжного заходу чи продовженні його строку обвинуваченому, безпідставним є посилання захисника в апеляційній скарзі на необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчинених кримінальних правопорушеннях.

Твердження в апеляційній скарзі щодо непомірного розміру застави та посилання на незмінність її розміру і несплату, колегія суддів вважає неспроможним з огляду на таке.

Згідно із ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Ухвалою слідчого судді від 18.09.2025 підозрюваному ОСОБА_5 при вирішенні клопотання про продовження строку тримання під вартою визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої становить 7 570 000 грн.

Судом при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 враховано зменшення існування ризиків на даній стадії кримінального провадження та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої становить 5 000 000 грн, тобто заставу зменшено з 7 570 000 грн до 5 000 000 грн.

Таким чином, вищенаведене спростовує посилання апеляційної скарги на непомірність розміру застави.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що положеннями КПК України визначено, що застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду необхідності продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою.

Таким чином, істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.

А тому апеляційну скаргузахисника слід залишити без задоволення, а ухвалу суду- без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вищого антикорупційного суду від 10 листопада 2025 року - без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3