Справа № 488/4658/25
Номер провадження № 1-кп/488/323/25

У Х В А Л А

30.10.2025 року

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням,-

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор доповів про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду та заявив клопотання про продовженнявідносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на існування ризиків, які дають підстави вважати, що у випадку необрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду (пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України), незаконно впливати на потерпілого та свідків (пункт 3 частини 1 статті 177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення (пункт 5 частини 1 статті 177 КПК України).

Сторона захисту проти клопотання прокурора щодо призначення справи до судового розгляду не заперечувала. Обвинувачений просив у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити. Захисник обвинуваченого, в обгрунтування позиції свого довірителя, просив обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду та впливати на учасників процесу, бо повністю визнає свою провину; обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, дружину, яка має 2-гу групу інвалідності та обвинувачений здійснює за нею догляд, за місцем проживання він характеризується виключно позитивно, раніше не судимий.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено, що:

кримінальне провадження підсудне Корабельному районному суду міста Миколаєва.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Підстав для повернення обвинувального акту прокурору не встановлено.

Підстави для закриття провадження чи його зупинення відсутні.

На час проведення підготовчого судового засідання порушень вимог процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до судового розгляду, не встановлено.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 (восьми) років. Поміж іншого, в провадженні Корабельного райсуду м.Миколаєва перебуває кримінальна справа за звинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст. 263 КК України, а отже, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах, обвинувачений може переховуватись від суду.

Судом встановлено при розгляді названого клопотання та оцінюється в сукупності з іншими обставинами, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання та реєстрації в АДРЕСА_1 , де проживає з матір`ю ОСОБА_6 , яка, будучи допитаною судом, надала свою згоду на проживання обвинуваченого разом із нею та зобов`язалась утримувати сина під час його перебування під домашнім арештом. Обвинувачений до затримання мав постійне місце роботи працював охоронцем в АТБ, одружений та на його утриманні знаходиться його дружина інвалід дитинства. Всі вищеперелічені обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків за місцем проживання обвинуваченого.

Оцінивши на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів всі обставини в сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України й наведений в клопотанні ризик об`єктивно існує, з огляду на те, що усвідомлюючи скоєне та побоюючись суворого покарання, яке йому загрожує, обвинувачений ОСОБА_4 у разі доведеності вини, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що реальність інших ризиків, зазначених стороною обвинувачення у клопотанні, не доведена, про них лише формально зазначено, жодного доказу того, що обвинувачений ОСОБА_4 вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю - незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, чи продовження протиправної діяльності суду не представлено, тому суд вважає існування таких ризиків ілюзорним.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючому ризику, суд враховує таке.

Згідно із ч. 1, п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, що є невід`ємною умовою застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а лише формально зазначено, що, на думку прокуратури, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

Положеннями ст. 181 КПК України передбачено, що до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Таким чином, з урахуванням даних про особу обвинуваченого (відсутність судимостей, сімейний стан, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що останній має родинну, постійне місце проживання в м.Миколаєві та місце роботи, на утриманні дружину інваліда 2 групи), суд вважає, що, не зважаючи на обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме - цілодобовий домашній арешт з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеному стороною обвинувачення під час розгляду клопотання ризику та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Саме такий запобіжний захід, на думку суду, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу обвинуваченого, а також буде пропорційним тому ризику, який об`єктивно існує.

Керуючись ст.314-316, ст.181, 194, 195, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст. 121 КК України у відкритому судовому засіданні у приміщенні Корабельного районного суду міста Миколаєва на 06.11.2025 року на 10.45 годину.

У клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою у Миколаївському слідчому ізоляторі на цілодобовий домашній арешт, звільнивши його з-під варти у залі суду негайно.

Заборонити ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово на строк два місяці - до 29.12.2025 року включно.

Зобов`язати ОСОБА_4 :

за першою вимогою прибувати до Корабельного районного суду м.Миколаєва;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному проваджені;

Копію ухвали направити для виконання за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1