СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/7128/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого в ОВС ГСУ НП України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва 04.11.2025 надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого в ОВС ГСУ НП України, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Скарга обґрунтована тим, що у провадженні 4-го відділу управління розслідування особливо тяжких злочинів ГСУ НП України знаходяться матеріали кримінального провадження №0001274 від 21.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч.4 ст. 321, ч.3 ст.229 КК України.

Під час проведення обшуку 14.07.2025 старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області за адресою: АДРЕСА_1 було тимчасово вилучено майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки SAMSUNG GALAXY S24, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , сім карта НОМЕР_3 .

Станом на день подання скарги вказане майно власнику не повернуто, що суттєво обмежує його право власності. Арешт на тимчасово вилучене майно не накладався, тому представник власника майна просить зобов`язати слідчого повернути його.

Представник власника майна у судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити з викладених у ній підстав.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав до суду письмові заперечення та просив розглядати скаргу за його відсутності.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали скарги, письмові заперечення, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК передбачено, що на досудовому провадженні, серед іншого, може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

За загальним правилом, статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснених на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Під час судового розгляду встановлено, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 19.06.2025 у справі №759/13552/25 було надано дозвіл на проведення обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 з можливістю відшукання та вилучення, зокрема, мобільних телефонів, сім-карток, які використовують причетні до кримінального правопорушення особи під час координації своїх протиправних дій, без зазначення індивідуальних ознак відповідних засобів зв`язку.

14.07.2025 під час проведення обшуку будинку за вказаною адресою було вилучено: мобільний телефон марки SAMSUNG GALAXY S24, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , сім карта НОМЕР_3 , та поміщено до сейф-пакету ICR 0199604.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Слідчий суддя бере до уваги, що метою проведення обшуку є виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб (ч. 1 ст. 234 КПК України). Ухвала про обшук є юридичною підставою відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування (п. 5 ч. 5 ст. 234 КПК України).

Водночас, ухвала про обшук житла чи іншого володіння особи не може бути підставою подальшого зберігання правоохоронним органами вилученого майна, навіть, якщо воно має значення для досудового розслідування і входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Положення КПК України неоднозначно регулюють питання кримінального провадження в аспекті необхідності накладення арешту на майно, щодо якого надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Відсутність правової визначеності, що є елементом принципу верховенства права, підтверджується відсутністю єдиної правозастосовчої практики судами та наукових підходів щодо правового статусу майна, вилученого в ході обшуку.

Позиція у судовій практиці полягає в тому, що усе майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику. А вже потім за наслідком арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму «тимчасово вилучене майно» трансформується у «арештоване майно» із відповідною правовою підставою, визначеною частиною другою статтею 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення). Така позиція викладена, зокрема, в ухвалах АП ВАКС від 04.08.2022 у справі № 991/2493/22, від 23.01.2023 у справі № 991/6694/22.

Слідчий суддя бере до уваги, що ч. 6 ст. 9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Відповідно до статті 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий суддя, керуючись ч.6 ст. 9 КПК України та загальними засадами кримінального провадження, приходить висновку, що ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз. Натомість, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч.1 ст. 170 КПК України).

Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (ч.5 ст. 173 КПК України).

За таких обставин, слідчий суддя зазначає, що вилучене майно, що належить до переліку речей, дозвіл на відшукання яких прямо надано в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, підлягають якнайшвидшому поверненню власнику майна, якщо після їх відшукування не вирішено питання про арешт майна.

Відповідно до вимог КПК України обмеження прав власника щодо належного йому майна можуть мати місце у зв`язку з тим, що відповідні речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження. Відповідні обмеження мають бути розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Станом на день розгляду скарги ОСОБА_4 про підозру не повідомлено, що вказує на відсутність доказів його причетності до кримінального правопорушення під час координації своїх протиправних дій, крім того, в ухвалі слідчого судді відсутні індивідуальні ознаки засобів зв`язку, дозвіл на відшукання і вилучення яких надано.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив недотримання органом досудового розслідування у даному випадку розумного строку утримання майна, оскільки питання арешту цього майна не вирішувалось, відтак, скарга підлягає задоволенню, а тимчасово вилучене майно повинно бути негайно повернуто його власнику з метою недопущення порушення права вільного володіння та розпорядження власністю.

Доводи слідчого, викладені у письмових запереченнях, висновки слідчого судді не спростовують.

Керуючись ст.ст. 167,169, 170-174, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого в ОВС ГСУ НП України, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу ОВС ГСУ НП України негайно повернути власнику тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки SAMSUNG GALAXY S24, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , сім карта НОМЕР_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1