Справа №766/7468/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2026 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора (в режимі відеоконференції): ОСОБА_3

обвинуваченої (в режимі відеоконференції): ОСОБА_4

захисників (в режимі відеоконференції): ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Херсона, проведеному в режимі відеоконференції з Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор», кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2024 під №0000175 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , з вищою освітою, розлученої, маючої на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованої, раніше не судимої,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину),

передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У червні 2022 року (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена) невстановленими особами з числа представників військової окупаційної адміністрації російської федерації на території тимчасово окупованої Херсонської області, створено самопроголошений, незаконний та підконтрольний окупаційній адміністрації рф та увд рф правоохоронний орган - «ГУ МВД по Херсонской области», всупереч приписам Конституції України та Законів України, до складу якого входило у тому числі т.зв. «Управление Федеральной миграционной службы ГУ МВД Херсонской области», яке знаходилось за адресами: м. Херсон, вул. Стрітенська, 7-А та пр. Ушакова, 53, до повноважень якого входили питання щодо здійснення реєстрації громадян України, громадян рф та осіб без громадянства на території Херсонської області у відповідності до законодавства рф, видача паспортів рф та інші, визначені Положенням про Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації, затвердженим наказом Міністерства внутрішній справ російської федерації від 13.12.2019 №940 (далі - Положення №940).

Так, згідно зазначеного вище Положення №940, до повноважень Головного управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації, а також його структурних одиниць, відноситься, зокрема:

- виконання ухвалених президентом російської федерації рішень з питань громадянства російської федерації;

- видача та заміна громадянам російської федерації основних документів, що засвідчують їхню особу на території російської федерації;

- ведення адресно-довідкової роботи;

- облік в установленому порядку справ про адміністративні правопорушення та виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення;

- участь у організації діяльності територіальних органів мвс росії з питань утримання іноземних громадян та осіб без громадянства, які підлягають адміністративному видворенню за межі російської федерації у формі примусового видворення за межі російської федерації, депортації чи реадмісії, у спеціальних установах мвс росії або його територіальних органів, в частині оформлення документів, що засвідчують особу та підтверджують цивільну приналежність, необхідних для перетину державного кордону російської федерації;

- організація профілактики та припинення адміністративних правопорушень, а також профілактики та виявлення злочинів з питань, що належать до компетенції управління з питань міграції;

- організація провадження у справах про адміністративні правопорушення у сфері міграції та контролю виконання адміністративних покарань за ними, та інші, що вказують на те, що Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації, а також його структурні одиниці є правоохоронним органом, а співробітники відповідних управлінь з питань міграції Міністерства внутрішніх справ російської федерації наділені правозастосовними та/або правоохоронними функціями.

Окрім цього, невстановлені на даний час представники окупаційної адміністрації рф у Херсонській області у серпні 2022 року (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена) запропонували громадянці України ОСОБА_4 зайняти посаду т.зв. «інспектора відділу по питанням громадянства управління по питанням міграції Головного управління МВД Херсонської області», що остання надала свою добровільну згоду.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу з 15.08.2022 по початок листопада (більш точний час встановити з об`єктивних причин виявилось можливим) ОСОБА_4 , будучи громадянкою України, знаходячись на території м. Херсон у період його окупації збройними силами російської федерації діючи зі своїх особистих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи надати допомогу державі-агресору та її збройним формуванням і окупаційній адміністрації з метою завдання шкоди Україні, достовірно знаючи, що за адресою м. Херсон, вул. Стрітенська, 7-А, знаходиться незаконний новостворений правоохоронний орган - «Управление Федеральной миграционной службы ГУ МВД Херсонской области», погодилась на пропозицію військових російської федерації та вирішила добровільно зайняти посаду т.зв. «інспектора відділу по питанням громадянства управління по питанням міграції Головного управління МВД Херсонської області», подавши, з метою зайняття вказаної посади, особисту заяву від 15.08.2022.

Наказом від 18.08.2022 незаконного правоохоронного органу - т.зв. «Головного управління МВД Херсонської області», з 23.08.2022 на посаду т.зв. «інспектора відділу по питанням громадянства управління по питанням міграції Головного управління МВД Херсонської області» призначена громадянка України ОСОБА_4 .

На вказаній посаді на ОСОБА_4 були покладені наступні обов?язки, а саме: оформлення, прийом заяв та документів, матеріалів з питань громадянства; оформлення та видача іноземним громадянам виїзні, виїзні - в?їзні візи; оформлення тимчасового перебування іноземних громадян; оформлення матеріалів з питань депортації та висилки іноземних громадян та осіб без громадянства.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 7 ст. 111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконно створеному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження

Обвинувачена ОСОБА_4 під час судового розгляду свою вину визнала частково, заперечивши проти тієї обставини, що установа, в якій вона зайняла посаду відноситься до правоохоронного органу.

Дала показання про те що до 24.02.2024 вона працювала у логістичній компанії, але з початком війни її звільнили як і решту працівників, а тому вона залишилась без роботи, на її утриманні перебувала неповнолітня дитина, необхідно було оплачувати оренду квартири, з чоловіком розлучилась.

Спочатку приблизно до серпня 2022 року працювала на ринку, торгувала овочами. Хтось їй підказав, що вона може звернутись до колишнього Центру зайнятості і отримати там матеріальну допомогу. Коли вона туди звернулась, то їй задали питання у зв`язку з чим, та відправили до іншого кабінету, де була жінка та декілька інших чоловіків. Вона передала їм документи і повідомила, що хоче отримати допомогу на дитину.

Їй запропонували роботу, від якої вона відмовилась, на що їй стали погрожувати. Вона злякалась і не знала як себе поводити. Жінка, яка була в кабінету прийшла їй на допомогу і сказала, що краще піти працювати на окупаційну владу, проте паспорт громадянина України у неї забрали. У той же час жодних документів про прийом на роботу вона не підписувала, з наказом про прийом на роботу вона ознайомлена не була, як і не були доведені їй до відома її функціональні обов`язки. У той же час вона фактично здійснювала переклад свідоцтв про народження, свідоцтв про шлюб та інші.

Вона влаштувалась працювати до міграційної служби і працювала у приміщенні колишнього Центру зайнятості перекладачем. Всі документи, які вони готували з іншими працівниками у них забирали і перевіряли, за ними постійно слідкували. Доступу до документів міграційної служби вона не мала, як і не була забезпечена комп`ютером.

Працювала там до 19.10.2022, бо в цей день їм повідомили про оголошену евакуацію і сказали, що можна їхати додому збиратись виїжджати. Запевнили, що цей процес буде тривати тижні два, але не забороняли і залишитись, якщо є бажання.

Вона прийняла рішення не виїжджати, проте їй телефонували і питали, чому вони не збирається і сказали приїхати до готелю Фрегат, щоб отримати заробітну плату, але вона злякалась, щоб її не вивезли примусово, а тому переїхала жити в інше місце. Їй продовжили телефонувати і наполягати на виїзді, бо будуть обстріли сильні.

Після деокупації м. Херсона до неї неодноразово приходили представниками Служби безпеки України і допитували її, вона протягом 2022-2023 років була під їх наглядом і постійно з ними співпрацювала.

Прокурор під час судових дебатів вважав вину ОСОБА_4 доведеною повністю обсягом досліджених та перевірених судом доказів, просив призначити як основне та додаткове покарання в максимальних межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Сторона захисту вважала наявними підстави для виправдання обвинуваченої, з огляду на те на момент так званого зайняття ОСОБА_4 посади в органі окупаційної влади доступу до офіційних джерел, де здійснюються публікації змін до законодавчих актів не було, а відповідно обвинуваченій не було доведено до відома зміст ст. 111-1 КК України.

Також зауважили, що жоден зі свідків не дав показання про те яку саме посаду зайняла обвинувачена і що відповідна дія мала добровільний характер і не була здійснена під примусом. У той же час долучений до матеріалів справи наказ є копією документа без підписів та інших обов`язкових реквізитів, а тому такий доказ є недопустимим. Також матеріали справи не містять доказів того, обвинувачена виконувала саме правоохоронні функції або мала владні повноваження, притаманні правоохоронному органу.

Положення ж про повноваження Головного управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ рф під час досудового розслідування було отримано з відкритих джерел в Інтернеті, що також ставить під сумнів його достовірність, тоді як за місцем проживання обвинуваченої він не вилучався.

Просили врахувати, що свідок у даному кримінальному провадженні була засуджена за вчинення аналогічного злочину, проте дії останньої було кваліфіковано за менш тяжке кримінальне правопорушення.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Обставини, вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення підтверджені наступними дослідженими та перевіреними під час судового розгляду судом доказами.

Протоколом огляду від 06.03.2023 з додатком у виді диску, відповідно до якого оглянуто відкритий Інтернет ресурс https://www.youtube.com/@user-rr3ry2gv3x «Херсонцы массово получают паспорта россии». Дата публікації 22.07.2022. Публікація містить інтерв`ю, під час якого повідомлено про відкриття ще одного пункту прийому документів для отримання паспортів рф, який розміщений у приміщенні центру зайнятості по вул. Стрітенській в м. Херсоні.

Протоколом огляду від 30.03.2023 з відеозаписом до нього, відповідно до якого оглянуто приміщення Херсонської філії Херсонського обласного центру зайнятості, що знаходиться за адресою: вул. Стрітенська 7-А, м. Херсон. Так під час огляду виявлено та вилучено ряд документів, які оглянуто відповідно до протоколу огляду речей від 24.04.2023. Зокрема виявлено та вилучено копії довідки про втрату паспортів громадянина України оформлених на російській мові; адресні довідки, оформлені російською мовою; штатний розпис управління з питань міграції «ГУ МВД», де під номером 51 вказана ОСОБА_4 як інспектор відділення з питань оформлення громадянства; копії свідоцтв про народження; копії медичних книжок; копії військових квитків; копії карток платників податків; копії паспортів; копію «указу военно-гражданской администрации от 19.08.2022 №18-у о документировании и регистрации граждан Украины и лиц без гражданства, в том числе утративших свои национальные документы, на территории Херсонской области», відповідно до якого визначено порядок оформлення та видачі паспортів громадянина рф мешканцям Херсонської області; а також ряд інших документів, які свідчать про роботу міграційної служби створеною окупаційною адміністрацією і діяльність якої були пов`язана з оформленням та видачею паспортів рф.

Протоколом огляду від 10.07.2023, відповідно до якого оглянуто DVD-R диск, наданий з матеріалів кримінального провадження №0000479 від 09.05.2023, на якому наявний файл під назвою «сотрудники на 5.09», при відкритті якого виявлено штат працівників «ГУ МВД Херсонской области» станом на 05.09.2022, в тому числі «список працівників «управления по вопрсам маграции Главного управления МВД в Херсонской области», серед яких під номер 7 зазначена ОСОБА_4 як «инспектор отдела по вопросам гражданства управления по вопросам миграции Главного управления МВД», дата прийому на посаду 23.08.2022.

Також наявний документ під назвою «приказ от 18 августа 2022 года по личному составу главного управления мвд Херсонской области». За змістом документу ОСОБА_4 прийнято на службу в органи внутрішніх справ на посаду інспектора відділу з питань громадянства управління з питань міграції так званого «ГУ МВД Херсонской области» з 23.08.2022.

Протоколом огляду від 09.08.2023 з додатком у виді диску, відповідно до якого оглянуто відкритий ресурс мережі Інтернет за посиланням https://pvsmvd.ru/info «паспортно-визовый сервис» МВД россии». Так на вказаному сайті розміщено інформацію про паспортно-візовий сервіс мвд росії. Також на сайті розміщено «распоряжение правительства рф от 05.11.2009 №1638-р», відповідно до якого створено федеральне унітарне підприємство «паспортно-візовий сервіс» федеральної міграційної служби, основними напрямками діяльності якого є надання послуг у сфері міграції, а також надання послуг по оформленню документів, які подаються до фмс росії.

Протоколом огляду від 15.08.2023 з додатком у виді диску, відповідно до якого оглянуто Інтернет-сторінку за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2.

За вказаним посиланням розміщена стаття під назвою «приказ мвд россии от 13.12.2019 №940 (ред. от 01.04.2023) вопросы деятельности главного управления по вопросам миграции Министерства внутренних дел российской федерации». Так до повноважень останнього віднесено серед іншого: виконання ухвалених президентом російської федерації рішень з питань громадянства російської федерації; видача та заміна громадянам російської федерації основних документів, що засвідчують їхню особу на території російської федерації; ведення адресно-довідкової роботи; облік в установленому порядку справ про адміністративні правопорушення та виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення; участь у організації діяльності територіальних органів мвс росії з питань утримання іноземних громадян та осіб без громадянства, які підлягають адміністративному видворенню за межі російської федерації у формі примусового видворення за межі російської федерації, депортації чи реадмісії, у спеціальних установах мвс росії або його територіальних органів, в частині оформлення документів, що засвідчують особу та підтверджують цивільну приналежність, необхідних для перетину державного кордону російської федерації; організація профілактики та припинення адміністративних правопорушень, а також профілактики та виявлення злочинів з питань, що належать до компетенції управління з питань міграції; організація провадження у справах про адміністративні правопорушення у сфері міграції та контролю виконання адміністративних покарань за ними, та інші, що вказують на те, що Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації, а також його структурні одиниці є правоохоронним органом, а співробітники відповідних управлінь з питань міграції Міністерства внутрішніх справ російської федерації наділені правозастосовними та/або правоохоронними функціями.

Крім того визначено, що головне управління з питань міграції міністерства внутрішніх справ рф являється самостійним структурним підрозділом центрального апарата міністерства внутрішніх справ рф, який забезпечує в медах своєї компетенції функції міністерства з вироблення та реалізації державної політики, а також нормативно-правовому регулюванню у сфері міграції.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.07.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 впізнала фото із зображенням ОСОБА_4 як особи, яка зайняла посаду та працювала інспектором з питань громадянства управління з питань міграції так званого «ГУ МВД».

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_8 дала суду показання про те, що під час окупації м. Херсона в 2022 році залишилась в місті. Вона працювала медичною сестрою в лікарні і отримувала заробітну плату, проте її мати, яка є жінкою похилого віку, переживала чи буде отримувати пенсію. Їм порадили звернутись до паспортного відділу та все ж оформити паспорт рф.

Відповідна установа працювала у приміщенні, розміщеному на перехресті пр. Ушакова та вул. Фрунзе в м. Херсоні.

На вході їх зустрів хлопець, який направив їх до ОСОБА_9 (остання мала бейджик, тому вона знала як її звати. ОСОБА_9 мала перекласти документи, які вони їй надали на українській мові, оформила анкету і вони пішли до кабінки, де у них забрали документи. Всі документи перекладались на російську мову та сканувались, також робились їх відбитки пальців. Пізніше вони забрали готовий паспорт, який видавав той же хлопець, що і зустрічав їх у перший день.

Чи виконувала ОСОБА_9 правоохоронні функції їй не відомо, також у їх присутності до ОСОБА_9 в приводу робочих питань інші працівники не звертались. Жодних сумнівів, що вона була співробітником тієї установи не виникало, оскільки її діяльність була пов`язана з оформленням паспортів.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.07.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнала фото із зображенням ОСОБА_4 .

Свідок дала суду показання про те, що вона працювала в так званому управлінні з питань міграції Головного управління МВД Херсонської області, створеному окупаційною владою, перекладачем. В період часу з серпня по жовтень 2022 року там також працювала і ОСОБА_4 , до обов`язків якої входило здійснення перекладу документів, які надавали мешканці Херсону для отримання паспортів рф, з української мови на російську. Спочатку управління було розташоване по пр. Ушакова, а пізніше його перенесли до приміщення Центру зайнятості по вул. Стрітенській в м. Херсоні. Як відомо їй, то ОСОБА_4 працювала лише у приміщенні по вул. Стрітенській.

Зазначила, що безпосередніх правоохоронних функцій вони не виконували, а займались лише перекладом. Особисто вона працювала в установі з липня до вересня 2022 року, тоді як ОСОБА_9 працювала з серпня по жовтень 2022 року.

Всі документи, які оформлялись в установі були під грифом «паспортно-візова служба». Вивіски на установі не було, проте при оформлення їх на роботу виносились накази. Вона спеціального звання не мала, чи було таке звання у ОСОБА_4 їй не відомо.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.10.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнав фото із зображенням ОСОБА_4 як особи, яка надавала послуги з перекладу на російську мову під час оформлення ним документів на оформлення паспорту рф.

Під час судового розгляду свідок дав показання про те, що наприкінці літа 2022 року звернувся до створеного окупаційною владою «паспортного стола», який був розташований по вул. Стрітенській в м. Херсоні у приміщенні Центру зайнятості. Там його скерували до дівчини, у якої був бейджик з іменем і яку він потім впізнавав по фото. Він передав їй свої документи, зокрема паспорт громадянина України, вона переклала його з української мови на російську. Йому сказали прийти за паспортом через місяць, але він вже туди не звертався. Одягнута дівчина була у звичайний одяг

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.08.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав фото із зображенням ОСОБА_4 як особи, яка працювала спеціалістом відділу візової служби управління громадської безпеки так званого «ГУ МВД».

Під час судового розгляду свідок дав показання про те, що під час окупації м. Херсона у 2022 року постало питання необхідності отримання паспорту рф. Спочатку звернулись районного відділку поліції, де повідомили про втрату паспорту громадянина України, а звідти його спрямували до міграційної служби для оформлення документів.

Він приїхав до будівлі «паспортної служби», яка була розташована по пр. Ушакова. Там спілкувався з обвинуваченою та саме їй віддав весь пакет документів, необхідних для отримання паспорта рф. Прізвище обвинуваченої не знав, проте у подальшому впізнавав її по фото і знає, що її звали ОСОБА_9 , бо ім`я було написано на бейджику.

Свідок ОСОБА_13 дала суду показання про те, що особисто ОСОБА_4 не знала. Під час окупації працювала у відділі кадрів так званого «ГУ МВД Херсонськой области». Після деокупації, а саме: 05.11.2022, у неї було проведено обшук, під час якого вилучено комп`ютер, де були збережені проєкти документів, пов`язаних з кадровими питаннями зазначеної установи.

IV. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_25 , заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинувачену винною у пред`явленому їй обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011.

Окупаційна адміністрація Російської Федерації це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.

Так під час судового розгляду було встановлено і доведено, що під час окупації м. Херсона у 2022 році окупаційною владою було створено «ГУ МВД по Херсонской области», до складу якого входило у тому числі т.зв. «Управление Федеральной миграционной службы ГУ МВД Херсонской области», яке знаходилось за адресами: м. Херсон, вул. Стрітенська, 7-А та пр. Ушакова, 53, яке у свою чергу мало ознаки правоохоронного органу, враховуючи зміст Положенням про Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації, затвердженим наказом Міністерства внутрішній справ російської федерації від 13.12.2019 №940.

Оцінюючи заперечення сторони захисту, суд звертає увагу на наступне.

1. Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_4 могла не знати, що з 15.03.2022 була встановлена кримінальна відповідальність за колабораційну діяльність, оскільки проживала в умовах окупації та не мала безперешкодного доступу до засобів масової інформації та офіційних видань України, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Закон України №2108-IX від 03.03.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність» було опубліковано у газеті «Голос України» №56 від 15.03.2022.

Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у встановленому законом порядку. Таким чином, основна умова вступу нормативно-правового акту в силу, і відповідно обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування в офіційних друкованих виданнях. Отже, опублікування нормативно-правового акту є юридичною підставою презумпції знання законодавства.

Відповідна позиція була висловлена у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №383/426/23, а тому на цих підставах суд відхиляє такі доводи сторони захисту.

2. Щодо наявності в матеріалах справи лише копії наказу про прийняття ОСОБА_4 на посаду інспектора незаконно створеного правоохоронного органу, а також відсутність доказів про подання обвинуваченою відповідної заяви, суд звертає увагу на таке.

Відсутність наказу представника окупаційної влади про призначення обвинуваченого директором підприємства не спростовує його винуватості в колабораційній діяльності, що полягала у фактичному керуванні підприємством, за наявності інших зібраних у справі доказів в їх сукупності, в тому числі показань у судовому засіданні свідків та досліджених письмових доказів (постанова колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 11.06.2025 у справі №641/2225/23 (провадження №51-5923км23).

А тому враховуючи показання свідків, а також обсяг решти досліджених доказів можна дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_4 приступила до виконання покладених на неї обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 99 КПК України для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо: 1) оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, якщо він втрачений або знищений з вини потерпілого або сторони, яка його надає; 2) оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур; 3) оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін кримінального провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони.

З огляду на встановлені обставини вчиненого ОСОБА_4 злочину, а також умов за яких воно було вчинено (в умовах окупації м. Херсона) і яке було вчинено з використанням умов воєнного стану, доведену подальшу так звану евакуацію незаконно створених окупаційною владою органів влади на території м. Херсона, суд вважає за можливе надати оцінку виявленим та вилученим копіям документів, в тому числі і наказу про прийняття на посаду ОСОБА_4 , як таким, що мають статус дублікату оригіналу, а відповідно являються допустимими в розумінні вищенаведеної норми.

3. Заперечення сторони захисту щодо виконання обвинуваченою саме правоохоронних функцій є такими, що висновків суду не спростовують з огляду та наступне.

Верховний Суд указав, що у ч. 7 ст. 111-1 КК передбачено відповідальність за вчинення громадянином України колабораційної діяльності в умовах окупації у вигляді співпраці з державою-агресором у її інтересах, зокрема, через незаконні правоохоронні органи, які створені на тимчасово окупованій території, у формі добровільного, тобто з власної волі та за відсутності фізичного чи психічного примусу, крайньої необхідності, зайняття в них посади, з метою спричинити шкоду державі Україна. Суспільна небезпечність таких дій полягає в тому, що особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади, яка є основою функціонування державного механізму загалом. Саме така форма колабораційної діяльності порівняно з іншими, передбаченими в частинах 2 та 5 цієї статті, визнається законодавцем найбільш суспільно небезпечною. З огляду на формулювання диспозиції ч. 7 ст. 111-1 КК, сам факт добровільного зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі є достатнім для кваліфікації відповідних дій за цією кримінально-правовою нормою. Наявність владних повноважень органу та спрямованість його діяльності є визначальними ознаками під час ідентифікації місця роботи колаборанта як органу влади. Під посадою в незаконному правоохоронному органі необхідно розуміти посаду в такому органі, що створений під час окупації, яка передбачає діяльність як працівника правоохоронного органу (у розумінні ст. 2 ЗУ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів»). Відповідно до чинного законодавства України, заняття посади державної служби необхідно розглядати як у контексті проведення підготовчих дій щодо призначення певної особи на посаду, так і в контексті виникнення такого юридичного факту, як призначення особи на певну посаду з офіційним оформленням трудових відносин. Здійснення громадянином України на тимчасово окупованій території діяльності не в органі влади (на підприємстві, в установі, організації; зайняття індивідуальним підприємництвом тощо) або виконання роботи, що не пов`язана із зайняттям посади (лікар, фармацевт, працівник житлово-комунальної сфери, пожежник, працівник рятувальної служби чи кладовища, адвокат тощо), не утворює складів кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 5 та 7 ст. 111-1 КК.

Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини цього кримінального провадження свідчать про те, що засуджений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, і це кримінальне правопорушення було закінченим з моменту зайняття ним посади, факт якого доведено як змістом досліджених судом документів, так і тим, що засуджений фактично взявся за виконання трудових обов`язків у цьому органі з метою забезпечення його функціонування, а зміст виконаної ним роботи в цьому конкретному випадку не впливає на кваліфікацію його дій. Відомостей, які б свідчили про те, що ці дії засуджений виконав не добровільно, зокрема під психічним чи фізичним примусом або внаслідок крайньої необхідності, з матеріалів кримінального провадження не вбачається. Отже, за обставин, установлених судами попередніх інстанцій, дії засудженого правильно кваліфіковано за ч. 7 ст. 111-1 КК, тому за результатами перегляду судових рішень у касаційному порядку не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (постанова Верховного Суду від 20.06.2024 у справі №953/7182/23 (провадження №51-7232км23).

Також Верховний Суд зауважив, що у нормативній конструкції ч. 7 ст. 111-1 КК термін «працівник правоохоронного органу» не використовується, тому дії засудженого, який перебував на посаді водія незаконно створеного на окупованій території правоохоронного органу і забезпечував його функціонування, правильно кваліфіковані за ч. 7 ст. 111-1 КК. Постанова колегії суддів Третьої судової палати ККС від 22.01.2024 у справі №953/406/23 (провадження №51-4961км23).

Таким чином можна дійти безумовного висновку про те, що не зважаючи на виконання ОСОБА_4 обов`язків, які хоча і не мають безпосередніх ознак правоохоронних, проте та обставина, що вона обійняла посаду саме у правоохоронному органі, що нею не заперечувалось і знайшло своє підтвердження в першу чергу в розрізі показань свідків, не ставлять під сумнів правильність кваліфікації дій обвинуваченої саме за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

4. Оскільки протоколи оглядів інтернет-сторінок і телеграм-каналів та додатки до протоколів, у яких зафіксовано (за допомогою функцій скриншоту, друку й запису на технічні носії інформації) зміст відображеної на них інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню, є допустимими доказами (постанова Верховного Суду від 21.07.2025 справа №201/11849/23 (провадження №51-584км25).

Отже той факт, що Положення про Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації, затвердженим наказом Міністерства внутрішній справ російської федерації від 13.12.2019 №940 під час досудового розслідування було фактично здобуто в результаті огляду загальнодоступного ресурсу Інтернет, вказаний документ є належним і таким, що є безумовним підтвердження того, що орган, в якому обвинувачена обійняла посаду відновиться саме до правоохоронних, тоді як та обставина, що сказаний документ не визначає конкретний обсяг повноважень обвинуваченої значення для кваліфікації дій останньої не має.

5. У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами ст. ст. 39, 40 КК України, однак яких суд у цьому кримінальному провадженні не встановив, оскільки під час судового розгляду не встановлено жодних фактів, які б свідчили, що обвинувачена діяла під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу - рф.

6. Рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів (ст. 90 КПК України).

З огляду на викладене можна дійти висновку, що інші рішення суду у кримінальному процесі преюдиційного значення для суду не мають, а тому безпідставним є посилання як на підставу для зміни кваліфікації дій обвинуваченої, на вирок ухвалений щодо свідка у даному кримінальному провадженні.

Таким чином за наслідками судового розгляду, суд приходить до висновку, що досліджені докази є належними, допустимим і достатніми, зокрема такими, що повністю доводять обсяг інкримінованих обвинуваченій протиправних дій, ставити їх під сумнів жодних підстав немає. Дослідженого обсягу доказів на переконання суду цілком достатньо для оцінки дій обвинуваченої, які органом досудового розслідування були кваліфіковані вірно, що також знайшло своє підтвердження і в суді.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Під час судового розгляду ОСОБА_4 не чинила перешкод для встановлення дійсних обставин, вчиненого нею кримінального правопорушення, хоча свою вину визнала і частково. Проте суд приходить до висновку, що обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченої встановлено не було, тоді як обставиною, що обтяжує покарання, про що було вірно зазначено органом досудового розслідування, є вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

VI. Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має міцні соціальні зв`язки, зокрема постійне та зареєстроване місце проживання, на утриманні має неповнолітню дитину. А тому враховуючи викладене суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання в межах санкції інкримінованого їй злочину у виді позбавлення волі, обмежень з огляду на правила ст. 63 КК України судом під час судового розгляду встановлено не було, з позбавленням права зайняття ряду посад, у той же час без призначення додаткового покарання у конфіскації майна, оскільки органом досудового розслідування не було інкриміновано та доведено, що вказаний злочини було вчинено за наявності саме корисливого мотиву. Наведені вид та розмір покарання слугуватиме виправленню обвинуваченої та недопущенню вчинення нею нових злочинів. За наведених обставин підстав для призначення покарання в максимальних межах санкції судом не вбачається.

Оцінюючи необхідність призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд враховує наступне.

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 07.10.2025 справа №953/694/23 зазначив, що Верховний Суд України у постанові від 04.04.2011 зазначив, що при призначенні покарання слід виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й із тих норм Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й тих положень, що передбачені ч. 2 ст. 59 КК.

Такого правозастосування дотримується і Суд, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що у разі відсутності у винного корисливого мотиву для вчинення злочину застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна є неправильним, навіть за умови, що воно передбачено санкцією статті як обов`язкове, а також, що підставою для застосування додаткового, передбаченого санкцією ч. 5 статті 111-1 КК України покарання у виді конфіскації майна, є корисливий мотив. (постанови від 04.03.2020 у справі №464/6797/18; від 07.11.2018 у справі №418/689/16-к; від 16.11.2021 у справі №149/2140/19; від 10.07.2024 у справі №202/1375/23.

Керуючись ст. ст. 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, займатися правоохоронною діяльністю та діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг на строк 12 (дванадцять) років.

2. Запобіжний захід у виді «тримання під вартою», застосований щодо ОСОБА_4 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

3. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

4. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 01.03.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачена та захисник мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Роз`яснити обвинуваченій та захисникам право подати клопотання про помилування.

Роз`яснити обвинуваченій право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1