1Справа № 335/9240/25 1-кс/335/3440/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП України в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000516, -

ВСТАНОВИВ:

Слідча звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000516 від 07.10.2022, за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 368 КК України, відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підозрюваних у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, досудове розслідування у якому здійснюється СУ ГУНП в Запорізькій області, в обґрунтування якого зазначено наступне.

01.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук автомобіля Infiniti QX 50 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Редмі», імеі: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , з сім-карткою НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон «Редмі», імеі: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , з сім-карткою НОМЕР_7 ;

- ?свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Infiniti QX 50 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- ?автомобіль Infiniti QX 50 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- ?ключ запалювання від автомобіля.

Вказані речі мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки містять у собі інформацію про обставини вчинення злочину та є об`єктами подальших експертних досліджень.

Посилаючись на те, що вилучене майно має істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідча просить накласти арешт на вищезазначене вилучене майно.

Слідча клопотання про арешт майна підтримала та наполягала на його задоволенні, про що подала відповідну письмову заяву.

Представник володільця вилученого майна у судове засідання не з`явився, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено без фіксації судового процесу технічними засобами, на підставі наданих матеріалів.

Дослідивши клопотання, матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Постановою слідчого від 01.10.2025 року вилучене в ході обшуку вищезазначене майно визнано речовими доказами.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Беручи до уваги, що матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, містять достатні дані для висновку, що зазначені у клопотанні мобільні телефони, вилучені в ході обшуку, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт на них, з метою збереження речових доказів, у зв`язку з чим клопотання слідчого в цій частині підлягає задоволенню.

В іншій частині вимоги клопотання є необґрунтованими і не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Надані слідчому судді матеріали кримінального провадження, долучені до клопотання не містять обґрунтованих даних про те, що вилучений в ході обшуку автомобіль відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. На момент проведення обшуку автомобіля, у ньому не вилучалося і не зберігалося наркотичних речовин, за фактом виготовлення, перевезення та збуту яких здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. Обставин щодо необхідності проведення будь-яких слідчих дій відносно вилученого автомобіля у клопотанні не зазначено.

Крім того, підстави накладення арешту на вилучений автомобіль з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Законом передбачено, що конфіскація майна як вид покарання є санкцією за правопорушення і застосовується як покарання або захід впливу за вчинення злочину, що є її головною метою.

Тобто, арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання може застосовуватись виключно у разі закріплення цього покарання у санкції статті, за якою, зокрема, підозрюється особа та застосовується тільки до майна, що є власністю підозрюваного. При застосуванні такого виду заходу забезпечення кримінального провадження Законом не перебачено альтернативи, шляхом накладення арешту на майно третіх осіб, відмінних від підозрюваного.

Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання в тому числі у вигляді конфіскації майна, проте, з наданих матеріалів клопотання не встановлено даних, які б свідчили, що вилучений в ході обшуку автомобіль перебуває у власності підозрюваного.

Таким чином, підстави накладення арешту, згідно з п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, на автомобіль Infiniti QX 50 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , а також ?свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ?ключ запалювання від автомобіля, які є приналежними речами до автомобіля, у межах даного кримінального провадження відсутні.

Інших підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене майно не вбачається, у зв`язку з цим клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 167, 369, 372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене 01.10.2025 в ході обшуку автомобіля Infiniti QX 50 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , наступне майно:

- мобільний телефон «Редмі», імеі: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , з сім-карткою НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон «Редмі», імеі: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , з сім-карткою НОМЕР_7 .

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1