ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

29 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/8301/25

Провадження № 11-кп/820/807/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_1 перевірила апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_4 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000911 від 07 травня 2025, яким затверджено угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим та обвинуваченого ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області 18 листопада 2025 року затверджено угоду про примирення, укладену 18 листопада 2025 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України та призначено йому узгоджене покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.09.2025 року за ст. 390-1 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком один рік та остаточно призначено покарання ОСОБА_2 у виді одного року одного місяця обмеження волі.

Строк покарання ОСОБА_2 ухвалено рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

На зазначений вирок 11 грудня 2025 року захисник обвинуваченого ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, які 24 грудня 2025 року разом з матеріалами кримінального провадження надійшли до Хмельницького апеляційного суду.

У поданих апеляційних скаргах захисник ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_4 не погоджуючись із призначеним судом ОСОБА_2 покаранням, просять вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2025 року щодо ОСОБА_2 змінити, призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі на один рік один місяць із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.09.2025 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду.

Ознайомившись із апеляційними скаргами, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити за наступних підстав.

У частині 1 статті 24 КПК України зазначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку регламентований Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п.3 ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

За приписами ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженнях щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

За змістом засади диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1ст. 26 КПК), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст. 26 КПК).

З огляду на вказані положення, які складають зміст засади диспозитивності, у випадку ініціювання сторонами вирішення правового спору між ними самостійно, через укладення угоди у порядку, визначеному главою 35 КПК України, дії суду обмежується відповідним бажанням сторін.

Послідовно забезпечуючи реалізацію вимог засади диспозитивності, законодавець виділив в окремій нормі КПК України особливості апеляційного оскарження судових рішень на підставі угод, що передбачає звуження меж вимог, які можуть ставити в апеляційній скарзі суб`єкти оскарження.

Згідно п.1 ч.3 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Згідно п.2 ч.3 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядкупотерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2025 року затверджено угоду про примирення, укладену 18 листопада 2025 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_2 , відповідно до умов якої, останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України та призначено узгоджене вказаними сторонами покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, а тому перешкод для укладення угоди про примирення між обвинуваченим і потерпілою не було.

Таким чином, встановлено, що у захисника та потерпілої були відсутні підстави для оскарження вищезазначеного вироку суду на підставі угоди про примирення між потерпілою й обвинуваченим, оскільки вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів та з чітко визначених законом підстав, зазначених у ч.3 ст. 394 КПК України.

Зокрема, як зазначалось вище, відповідно до положень зазначеної статті, захисник обвинуваченого може оскаржувати таке судове рішеннязокрема якщо призначення судом покарання, суворіше ніж узгоджене сторонами угоди та ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання.

Потерпіла в свою чергу може оскаржувати таке судове рішеннязокрема якщо призначено судом покарання, менш суворе, ніж узгоджене сторонами угоди.

У той же час, в апеляційних скаргах захисник обвинуваченого ОСОБА_2 та потерпіла ОСОБА_4 вказують, що судом признано обвинуваченому покарання без звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, що не відповідає дійсній домовленості між сторонами, а захисник ОСОБА_3 також вказує, що вирок ухвалено без згоди ОСОБА_2 на призначення покарання.

Згідно ст. 471 КПК в угоді про примирення визначаються, серед іншого, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

З журналу судового засідання від 18 листопада року вбачається, що прокурор, обвинувачений, захисник та потерпіла не заперечували проти затвердження угоди про примирення і призначення ОСОБА_2 покарання згідно з угодою про примирення.

Укладеною угодою про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_2 сторони дійшли згоди щодо призначення ОСОБА_2 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, яким ОСОБА_2 засуджено за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, остаточно призначити покарання у виді одного року одного місяця обмеження волі. Згоду із запропонованим видом і мірою покарання потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_2 затвердили особистими підписами.

При цьому в цій угоді про примирення не було зазначено про звільнення обвинуваченого від відбування покарання згідно ст. 75 КК України.

Таким чином, узгодивши в угоді про примирення вид і міру покарання, надавши згоду на його призначення, з якими потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_2 добровільно погодились, ознайомившись з наслідками укладення та затвердження угоди, передбаченими статтею 473 цього Кодексу, наслідками невиконання угоди та підписали угоду.

Судом першої інстанції затверджено угоду про примирення та призначено ОСОБА_2 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.09.2025 року за ст. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду строком один рік та остаточно призначено покарання ОСОБА_2 у виді одного року одного місяця обмеження волі.

Покарання призначено у чіткій відповідності з умовами укладеної сторонами угоди. Судове провадження проведено з дотриманням передбаченої ст.474 КПК України процедури.

Отже, з урахуванням положень ст. 394 КПК України, вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2025 року за обставин, зазначених в апеляційних скаргах захисника та потерпілої, а саме з підстав незгоди з визначеною судом першої інстанції мірою покарання без звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, в цьому випадку не може бути оскаржений.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, вважаю, що апеляційні скарги захисника та потерпілої подані на судове рішення виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу, у зв`язку з чим у відкритті апеляційного провадження за скаргою слід відмовити, повернувши апеляційні скарги особам, які їх подали.

Керуючись статтями 392, 394, 399 КПК України суддя-доповідач, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_4 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_2 .

Копію ухвали разом з оригіналами апеляційних скарг та додатками до них надіслати апелянтам потерпілій ОСОБА_4 та захиснику ОСОБА_3 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя