БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/859/23
Провадження № 1-кп/730/85/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзна клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000938 від 13.07.2023 з обвинувальним актом від 27.07.2023, № 0000769 від 13.06.2023 з обвинувальним актом від 21.07.2023, № 0000432 від 15.08.2023 з обвинувальним актом від 24.08.2023, № 0001084 від 09.08.2023 з обвинувальним актом від 13.09.2023 по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185; ч. 1 ст. 369; ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебувають вищевказані об`єднані кримінальні провадження.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб.

Клопотання обґрунтоване тим, що розгляд кримінального провадження не завершений, а ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу, на час продовження його дії, не зменшились і продовжують існувати на теперішній час.

Прокурор вимоги клопотання підтримав та просив його задовольнити. Додатково акцентував увагу суду про тиск обвинуваченого на потерпілих, свідків.

Обвинувачений та його захисники заперечували проти клопотання, зазначили, що прокурор формально посилається на наявність ризиків, зазначених у клопотанні, обвинувачений процесуальні обов`язки щодо явки до слідчого, прокурора не порушував. Він більше 2 років тримається під вартою. Крім того, наразі обвинувачення щодо нього змінене і він обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, що зменшує суворість обвинувачення, а саме: за ст. 162 та ст. 369 обвинувачений вже фактично відбув покарання. Що стосується потерпілого Макієвського, то останній також не має претензій до обвинуваченого, збитки йому не заподіяні. Що стосується тиску на потерпілих, про які заявив прокурор, то такий нічим не підтверджено, прокурор на зареєстрував відповідні дані у ЄРДР, хоча такими повноваженнями наділений, прокурор міг сам ініціювати перевірку щодо тиску. Зазначили, що у обвинуваченого є житло, яке йому надала територіальна громада, обвинувачений мав підробітки у селі.

З`ясувавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у тому числі ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні, підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Обмірковуючи клопотання прокурора, суд погоджується зі стороною захисту, що клопотання прокурора є формальним, не обґрунтованим, містить в собі протиріччя.

Так, фактично, клопотання прокурора є черговою копією клопотань, які подавалися прокурором у продовж розгляду справи для вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

У своєму клопотанні прокурор присвятив левову частку процесуальному руху справи у суді, аніж дійсним підставам для доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Також, клопотання містить посилання на аналогічне обґрунтування, яке досліджувалося ще у 2023 році слідчим суддею, а обвинувачений мав статус підозрюваного.

Однак, за вказаний тривалий період часу, у процесі розгляду справи, обвинуваченому було неодноразово змінено обвинувачення, яке, в частині, судом було закрито з різних причин.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тяжкістю вчиненого правопорушення, однак, як зазначив суд вище, останнє не може слугувати протягом двох років підставою для тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що обвинувачений тримається під вартою понад два роки, що, без належного обґрунтування з боку держави такого тримання, є неприпустимим.

Також, прокурор зазначає, що у ході судового розгляду, протягом 2023-2024 років, під час судового розгляду обвинувачений погрожував як потерпілому, так й свідкам, телефонував їм з СІЗО, схиляв надавати неправдиві показання.

Вказаний довід суд оцінює критично, оскільки прокурором не долучено жодних доказів, які б це підтверджували, а також не заявлено жодних клопотань про дослідження будь-яких доказів. Причому, посилання на процесуальну ухвалу суду, яку виносив інший склад суду, на думку суду, є некоректним, оскільки суд досліджує докази безпосередньо, а також така ухвала суду не носить преюдиційного характеру для даного складу суду.

Крім того, допитані даним складом суду свідки, які, за версію прокурора, повідомляли про тиск, у судовому засіданні заперечили здійснення такого тиску, такий факт не підтвердили. Навпаки, свідок ОСОБА_7 зазначила, що їй взагалі не можна було дзвонити, оскільки вона не мала ніколи телефону. Свідок ОСОБА_7 прямо заперечила в судовому засіданні щодо будь-якого тиску на неї з боку обвинуваченого.

Цілком логічними виглядають і доводи сторони захисту, що, за наявності таких погроз чи тиску, прокурор не був позбавлений можливості внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати відповідне досудове розслідування. Потерпілий таким правом також не скористався.

Суд бере також до уваги те, що усі докази сторони обвинувачення досліджені судом у повному обсязі, свідки допитані.

Залишився не допитаним лише потерпілий ОСОБА_8 , на допиті якого наполягає сторона захисту, оскільки його показання дійсно мають значення для повноти розгляду справи, однак прокурор не вживає жодних заходів для забезпечення цього потерпілого в судове засідання.

Навпаки, суд констатує, що прокурором у даному кримінальному провадженні неналежно здійснюється державне обвинувачення, саме через пасивність та бездіяльність прокурора справа ще є нерозглянутою, а строки розгляду цієї справи порушені. Фактично, протягом двох років суди намагалися та намагаються забезпечити потерпілих та свідків у даному провадженні, а прокурор взагалі цьому не сприяє, хоча, як з`ясувалося, останній має з потерпілим зв`язок.

З даного приводу судом було направлено листа від 03.09.2025 до Чернігівської обласної прокуратури, відповідь на який судом не отримано.

Явка потерпілого до суду прокурором не забезпечена.

Дії прокурора у даній справі свідчать про те, що саме прокурор не бажає забезпечувати явку потерпілого до суду, оскільки, за суперечливих показань потерпілого та наданих суду доказів, це може прямо вплинути на обсяг пред`явленого обвинувачення, що не вигідно прокурору.

Ураховуючи все вищевказане, суд не убачає більше причин та підстав для тримання обвинуваченого під вартою, оскільки це виходить за межі здорового глузду, та, безсумнівно, буде суперечити нормам чинного та міжнародного законодавства.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

У справі Європейського Суду з прав людини «Борисенка проти України» вказано про те, що, обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, суди лише зазначали у рішеннях, що раніше обране тримання під вартою є правильним заходом, хоча, за статтею 5 § 3 Конвенції, з часом розумної підозри у вчиненні злочину стає недостатньо і суди мають надати інші підстави для тримання під вартою.

Пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою - незалежно від того, наскільки коротким він є, - має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova).

Оцінюючи все вищенаведене, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. 181, 183, 331, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із забороною покидати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прибути до укриття чи бомбосховища у будь-який час, коли лунають сигнали тривоги, які сповіщають населення про повітряну небезпеку.

Негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

1.прибувати за кожною вимогою до суду;

2.не відлучатися за межі місця проживання без дозволу суду;

3.повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації та проживання;

4.утримуватися від спілкування з свідками, потерпілим у даному кримінальному провадженні;

5.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 14 листопада 2025 року.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконання покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Копію ухвали вручити прокурору.

Ознайомити та вручити обвинуваченому під розписку копію ухвали про зміну запобіжного заходу та обрання щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Копію ухвали для виконання передати до органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали відносно обвинуваченого покласти на орган Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого, прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали направити до Державної установи Чернігівський слідчий ізолятор для відома.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст оголошено 22.09.2025 року.

Суддя ОСОБА_1