МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/479/26

Провадження № 1-кс/210/199/26

02 лютого 2026 року

Слідча суддя Металургійного районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 , перевіривши скаргу ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_3 , щодо незаконного утримання особи, позбавлення волі, подану в порядку статті 206 КПК України,-

В С Т А Н О В И ЛА:

До Металургійного районного суду міста Кривого Рогу надійшла вищевказана скарга.

Скарга мотивована тим, що 27 січня 2026 року ОСОБА_3 був незаконно затриманий співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 28 січня 2026 рік останнього незаконно утримують. Будь-яке судове рішення, яке б давало підстави позбавляти ОСОБА_3 волі відсутнє.

Адвокатом ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , скеровано декілька звернень до обласного управління поліції та до місцевого відділку про незаконне позбавлення волі, що передбачено ст. 146 КК України, однак відомості до ЄРДР внесені не були.

Працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомили ОСОБА_4 , що додому його не відпустять, оскільки він затриманий.

ОСОБА_3 не було вручено направлення на проходження ВЛК для визначення придатності. Вважають, що дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 є незаконними та підпадають під ознаки кримінального правопорушення передбаченого статтямі 371 та 146 КК України.

Тому скаржник просить зобов`язати:

- начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надати відомості на підставі яких утримується його підзахисний,

- негайно доставити ОСОБА_3 до слідчого суді,

- внести відомості до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 .

Дослідивши вказану скаргу та матеріали додані до неї, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч.3 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч.1 ст.206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як встановлено з матеріалів скарги, ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в порядку ст.206 КПК України, в якій просить зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити ОСОБА_3 , який незаконно знаходиться на території ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставити до слідчого судді.

Відповідно до ч.2 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно до ч.5 ст.206 КПК України, незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

З аналізу ст.206 КПК України можна зробити висновок, що вказана стаття регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме - запобіжні заходи, затримання особи, а слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Водночас, із скарги ОСОБА_2 не вбачається, що подана ним скарга підлягає розгляду у порядку ст.206 КПК України, а правовідносини виходять із норм КПК України, оскільки не надані суду відомості про зареєстроване в ЄРДР повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям Російської Федерації.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п.1, п.17, п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Дніпропетровської області, який продовжено і на теперішній час.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до ст.64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2, ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають у запасі і не призвані на військову службу або не залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час мобілізації можуть бути відповідно до закону залучені до виконання робіт, які мають оборонний характер.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Як встановлено зі змісту скарги у даному випадку має місце незгода заявника із діями посадових осіб РТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_5 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Наведені вище положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, у слідчої судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Слідча суддя уповноважена на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у певному кримінальному провадженні виключно на стадії його досудового розслідування. Відповідно, його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності зупинки чи затримання особи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу».

При цьому, слідча суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів, чи прав або інтересів ОСОБА_3 , службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до уповноваженого органу з урахуванням вимог статті 216 КПК України із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Додатково слідча суддя зазначає, що порядок вирішення питань, пов`язаних із допуском до розгляду та безпосереднім розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування та прокурора, урегульований КПК України.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дій або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

При цьому, ч.ч. 2 і 4 ст. 304 КПК України передбачають наслідки подання скарги до слідчого судді без дотримання вимог про прийнятність.

Так відповідно до норм частини 2 зазначеної вище статті скарга повертається, якщо:

1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу;

2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді;

3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню (ч. 4 ст. 304 КПК України).

Згідно з статтею 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком учинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК України строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Положеннями частини 1 статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскарженні до слідчого судді під час досудового розслідування.

Отже, слідча суддя не наділена повноваженнями зобов`язувати посадових осіб ТЦК(у даному випадку начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надавати відомості на підставі яких певну особу затримано та доставлено до ТЦК, так само й покладати обов"язок на посадових осіб ТЦК негайно доставити певну особу до слідчого суді.

За таких обставин, скарга в цій частині подана на дії (бездіяльність), які не входять до переліку, визначеного у статті 303 КПК України.

В частині скарги на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні. Частиною 1 статті 9 КПК визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вже зазначалось, частиною 1 статті 303 КПК України закріплений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Слідча суддя після отримання скарги на бездіяльність уповноважених осіб органу досудового розслідування, поданої у порядку ст. 303 КПК України, має до початку здійснення її розгляду по суті, перевірити, зокрема, чи може вона здійснювати судовий контроль за цією скаргою та встановити наявність чи відсутність підстав для повернення скарги чи відмови у відкриті провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У відповідності до частини 1 статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення … зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. За змістом цієї норми бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає їх невнесення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Частиною 4 статті 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Виходячи зі змісту статті 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Бездіяльність в сенсі Кримінального процесуального кодексу України може мати місце лише у разі:

- надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення до суб`єкта, який наділений відповідними повноваженнями вносити дані до ЄРДР;

- наявність в заяві інформації, яка свідчить про ознаки кримінального правопорушення;

- невнесення відомостей за заявою, яка надійшла уповноваженому суб`єкту і містить ознаки кримінального правопорушення, протягом 24 годин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 сформовано позицію, що у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

З урахуванням викладеного, бездіяльність, передбачена п.1. ч.1 ст. 303 КПК України, може бути констатована лише у випадку, якщо відповідна заява чи повідомлення містять відомості саме про кримінальне правопорушення, заява скеровано у встановленому законодавством порядку, уповноваженому на те суб"єкту.

Правові підстави для звернення адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до слідчого судді із скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування передбачені п.1 ч.1 ст.303 КПК України.

Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора пов`язану із невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягає доведенню факт подання заяви чи здійснення повідомлення про злочин певному суб`єкту, уповноваженому здійснити таке внесення.

У своїй скарзі адвокат ОСОБА_2 просить слідчого суддю, крім іншого, зобов`язати органи досудового розслідування внести відомості до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 27. 08. 1985 р-н, (ст. 146, ст. 371 КК України).

Отже встановлено, що скаржник не зазначає бездіяльність посадових осіб якого саме органу досудового розслідування він оскаржує, що унеможливлює вирішити питання про підсудність скарги.

Крім того, у скарзі зазначено, що заява про злочин скеровувалася до ГУНП в Дніпропетровської області, і до ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

При цьому, як доказ подання заяв до ГУНП в Дніпропетровської області, і до ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області надано скріншот із застосунку Gmail проте, що абонент ім"ям " ОСОБА_6 " з імейлу 28 січня 2026 року о 16год.58 хв. та о 17год02хв. скерував на електронну адресу та на електронну адресу якісь вкладення.

Ініціатором цієї скарги є адвокат ОСОБА_2 , який має мейл , а скарга подана в інтересах ОСОБА_3 .

Доказів надсилання 28 січня 2026 року та відповідно отримання чи реєстрації заяв, нібито адресованих як заяви про кримінальне правопорушення, до ГУНП в Дніпропетровської області чи ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області і реєстрації їх (№ ЖЕО) скарга не містить.

При цьому,скарга скерована до суду 29 січня 2026 року, тобто менш ніж за добу після надсилання якихось вкладень сторонньою особою, на електронні адреси декілької органів досудового розслідування.

Доказів, що ГУНП в Дніпропетровської області та ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області не прийняли та не провели реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, як того вимагає ч. 4 ст. 214 КПК до скарги не надано.

При цьому, варто зауважити, що до скарги не надано доказів, які посвідчують повноваження особи з ім"ям " ОСОБА_6 " ( ) діяти від імені та в інтересах ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 і які саме вкладення були надіслані.

Тобто, відсутні відомості, що заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення була скерована органу досудового розслідування, який перебуває під юрисдикцією Металургійного районного суду міста Кривого Рогу.

Слідча суддя звертає увагу скаржника, що частиною 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Згідно ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Чинними положеннями КПК України не передбачено прямого визначення територіальної підсудності під час розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування, разом з тим, частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст.132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Таким чином, територіальна підсудність за скаргою не бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування, має визначатись за місцем їх знаходження.

Також слід зауважити, шо ГУНП Дніпропетровської області згідно офіційних джерел, знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Троїцька 20А, що за принципом територіальності віднесено до юрисдикції Шевченківського районного суду міста Дніпра.

Тобто, Головне управління Національної поліції Дніпропетровської, бездіяльність посадових осіб якої оскаржується, знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Металургійного районного суду міста Кривого Рогу, скарга адвоката ОСОБА_2 у даній частині також не підлягає розгляду.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що у скарзі не вказано бездіяльність якого конкретно органу досудового розслідування скаржник оскаржує, тобто скарга є неконкретною, з неконкретизованим предметом оскарження, відсутні докази надсилання заяв (повідомлення) про кримінальне правопорушення до ВП № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, слідча суддя приходить висновку, що вказану скаргу в частині оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР некокретизованим органом, слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст.206, 303,304, 309 КПК України, слідча суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

У відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 про негайне звільнення ОСОБА_3 та протиправні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо незаконного затримання - відмовити.

Матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 на протиправні дії працівників поліції щодо не внесення відомостей до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі громадянина ОСОБА_3 - повернути особі, яка її подала.

Роз"яснити, що повернення скарги не позбавляє особу, яка її подала, права на повторне подання з дотриманням правил підсудності.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідча суддя: ОСОБА_1