КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 30 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 30 липня 2025 року задоволено клопотання захисника та звільнено умовно-достроково ОСОБА_6 , засудженого вироком Згурівського районного суду Київської області від 18 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 286 КК України, від відбування покарання у виді позбавлення волі на 2 роки 6 місяці 4 днів або на 2 роки 188 днів без скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Суд на обґрунтування своєї позиції вказав про те, що матеріали кримінального провадження та особової справи засудженого, показання представника установи виконання покарань містять достатню кількість даних, які беззаперечно вказують на ту обставину, що поведінка засудженого ОСОБА_6 під час відбування покарання відповідає вищезазначеним критеріям, та є прикладом для наслідування для інших засуджених.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 30 липня 2025 року, постановити нову, якою відмовити у застосування щодо засудженого пільги, передбаченої ст. 81 КК України, мотивуючи тим, що суд першої інстанції формально врахував щире каяття обвинуваченого, проігноровано той факт, що матеріали кримінального провадження не містять даних щодо спроб засудженого після набрання вироком законної сили допомогти потерпілим; також судом першої інстанції залишено поза увагою, що під час досудового розслідування та судового розгляду не визнав свою вину та не визнав фактичні обставини кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання засуджений переховувався та перебував у розшуку. Крім того, судом не надано оцінку факту скасування двох заохочень засудженому ОСОБА_6 під час відбування ним покарання.

Потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 30 липня 2025 року, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження; судом першої інстанції при ухваленні рішення щодо можливості звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання проігноровано факт, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення тяжкого злочину, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до тяжких наслідків - смерть малолітньої дитини та тілесні ушкодження іншому потерпілому. Апелянт звертає увагу на те, що судовий розгляд кримінального провадження тривав 8 років. що на її переконання, свідчить про спробу засудженого затягнути судовий розгляду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, засуджений своєї вини не визнав, не розкаявся у вчиненому правопорушенні, критично не оцінював свою протиправну поведінку, не ставився із співчуттям до тяжких наслідків. На переконання апелянта, формальний характер вибачень ОСОБА_6 нівелює суть щирого каяття та ставить під сумнів усвідомлення ним тяжкості наслідків, які сталися після вчиненого кримінального правопорушення..

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні скарги, пояснення потерпілої, яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити, пояснення засудженого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.81 КК України (в редакції до 17.03.21р.) до осіб, що відбувають покарають у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 11.07.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , оскільки станом на дату звернення з клопотанням ОСОБА_6 відбув половину призначеного основного покарання.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 30 липня 2025 року клопотання захисника задоволено та звільнено умовно-достроково ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі на 2 роки 6 місяці 4 днів або на 2 роки 188 днів без скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Початок відбування покарання з 17.09.2022 року. Кінець строку покарання - 03.02.2028 року.

Станом на час звернення з клопотанням ОСОБА_6 відбув 3 роки 2 місяці покарання у вигляді позбавлення волі.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої, не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 на даний час довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Так, відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, за умови фактичного відбуття ним встановленої у ч.3 ст.81 КК України відповідної частини строку призначеного йому покарання.

Отже, сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, що передбачено у ч.2 ст.81 КК України, являється основною умовою при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

При цьому, належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, і виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Той факт, що засуджений протягом частини певного строку відбування покарання заохочувався, не піддавався дисциплінарним стягненням, або такі стягнення на час розгляду клопотання погашені у встановленому законом порядку, як і відбуття засудженим, встановленої законом частини строку призначеного покарання, не є безумовними підставами для застосування до нього положень ст.81 КК України, адже умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має важливе значення для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Під виправленням засудженого слід розуміти усунення із його психіки порочних нахилів, що сприяють вчиненню злочину, та одночасне прищеплення йому таких поглядів і звичок у дисципліні праці і поведінки. у побуті, колективі, суспільстві, які виключають можливість вчинення нових злочинів.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не час, який безпосередньо передує розгляду клопотання. Не зважаючи на те, що положення ст. 81 КК України не зобов`язують враховувати при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ступінь тяжкості вчиненого злочину і дані про особу, крім її сумлінної поведінки і ставлення до праці, на переконання колегії суддів, висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення й особу засудженого у цілому.

Так, ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що відноситься до тяжкого злочину, вчинений у стані алкогольного сп`яніння, з настанням тяжких наслідків у виді смерті малолітньої дитини та заподіяння тілесних ушкоджень іншому потерпілому.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою та не надано належної оцінки тому факту, що хоча засуджений ОСОБА_6 і отримував заохочення за період 2023-2024 роки під час відбування покарання, однак два останні заохочення скасовано начальником установи виконання покарань, що на переконання колегії суддів, ставить під сумнів виправлення засудженого ОСОБА_6 його сумлінну поведінку та ставлення до праці під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок суду про дотримання засудженим зразкової поведінки повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період після відбуття покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Обставини, які врахував суд першої інстанції як підстави для звільнення ОСОБА_6 умовно-достроково, носять виключно формальний характер і не свідчать безумовно про те, що ОСОБА_10 заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вчинення ним кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, застосування вимог ст.81 КК України щодо засудженого ОСОБА_6 є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

Колегія суддів уважає, що доцільність і необхідність застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинна бути викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій подальше відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, чого не встановлено в цьому провадженні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Вироком Згурівського районного суду Київської області від 18 лютого 2020 року засуджено ОСОБА_6 до основного покарання у виді позбавлення волі строком на шість років та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки, тобто, суд першої інстанції призначив не максимальне покарання, передбачене санкція ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що відбуття засудженим ОСОБА_6 встановленої законом частини строку покарання, наявність у нього чотирьох заохочень, два з яких скасовано, у даному випадку не дають підстав для висновку, що ОСОБА_10 заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вчинення ним кримінального правопорушення.

Крім того, з урахуванням наслідків ДТП (смерть малолітньої дитини, тілесні ушкодження потерпілого), формальний підхід до оцінки підстав для умовно-дострокового звільнення нівелює мету покарання у розумінні ст. 50 КК України, та може створювати у суспільстві враження вибіркового правосуддя та буде суперечити принципам верховенства права та невідворотності покарання.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 , оскільки такий, на переконання апеляційного суду, ще не довів своє виправлення.

За встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні скарги прокурора та потерпілої, а тому вони підлягають задоволенню.

Таким чином, ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 30 липня 2025 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 30 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/5221/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1