У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

27.01.2026 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000828 від 17.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чоп, Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Оскільки термін перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою закінчується 06.02.2026, а судовий розгляд кримінальної справи триває, прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області внесено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурор мотивує наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 указаного кримінального правопорушення, тобто особливо тяжкого злочину, який спричинив загибель людини. Його провина, на думку сторони обвинувачення, підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні доказами, на даний час ризики, враховані слідчим суддею при обранні та судом продовженні запобіжного заходу продовжують існувати, їм не можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу.

У поданому клопотанні прокурор обґрунтовує наявність ризиків: переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) та вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання, ствердивши, що за обставин справи та особи обвинуваченого, тримання під вартою є єдиним запобіжним заходом, спроможним забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків як обвинуваченого, а тому щодо нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечив щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 , з урахуванням думки обвинуваченого, також не заперечив проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно із ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства), що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2024 (справа № 465/6348/24, провадження 1-кс/465/1715/24) та підтверджені ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2024 та він 06.01.2025 продовжують існувати.

Щодо ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, то суд бере до уваги те, що інкримінований обвинуваченому злочин є особливо тяжким злочином та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення. Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у п.80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, заява №33977/96 від 26/07/2001), а також п. 36 рішення у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) ЄСПЛ нагадав, що «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину». В обидвох рішеннях ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року).

Водночас суд також враховує серйозність наслідків злочину, у вигляді смерті людини, що незважаючи на відсутність у обвинуваченого попередніх судимостей викликає небезпеку повторення злочинної діяльності.

Також суд враховує, що для небезпеки переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення має значення не лише суворість можливого покарання, але й характер обвинуваченого, його кошти, зв`язки з державою. У зв`язку із цим суд бере до уваги відсутність офіційних засобів до існування та відсутність постійного місця проживання, що істотно посилює зазначені ризики. Крім цього, за встановлених умов застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є неможливим.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з наявністю обґрунтованої підозри, яка стала підставою для звернення до суду з обвинувальним актом та наявністю заявлених ризиків, які стали підставою для звернення із клопотанням про продовження строку тримання під вартою.

Встановлено, що ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2024 (справа № 465/6348/24, провадження 1-кс/465/1715/24) та підтверджені ухвалами Франківського районного суду м. Львова, востаннє від 15.10.2025 при продовженні запобіжного заходу не зменшились.

Зважаючи на складність справи, встановлений порядок і обсяг дослідження всіх доказів у справі, судове провадження до спливу строку тримання під вартою не може бути завершено та вимагає забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Оскільки ризики, котрі були підставами для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали і не зменшилися, то підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який також відсутні. Відтак, обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою до 60 днів.

Суд дійшов висновку про те, що потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого. Також відповідний ступінь втручання є розумним і співмірним із завданнями цього кримінального провадження. Крім цього, у даній конкретній справі, не встановлено, що продовжений запобіжний захід становитиме для особи непомірний тягар.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Втім, зважаючи на тримання обвинуваченого під вартою, судовий розгляд указаного кримінального провадження здійснюється пріоритетно, у порівнянні з іншими справами. Судові засідання у справі призначалися на 14.11.2024, 11.12.2024, 06.01.2025, 10.01.2025, 27.01.2025, 06.02.2025, 11.02.2025, 20.02.2025, 02.04.2025, 04.04.2025, 16.04.2025, 27.05.2025, 09.06.2025, 18.07.2025, 04.09.2025, 15.10.2025, 18.11.2025, 26.11.2025, 09.12.2025 та 27.01.2026.

Частиною 4 ст.183 КПК України визначено виключний перелік випадків у яких слідчий суддя, суд має право при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, а саме: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Разом з тим, згідно вимог ч. 3 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, суд враховує передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України обставини, зокрема те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, тому доходить висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави обвинуваченому.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 176, 177, 178, 182, 183, 196, 197, 331 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 60 днів, тобто до 27.03.2026 року включно, без можливості внесення застави.

Копію ухвали про продовження строку тримання під вартою направити для виконання адміністрації ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_3 та його захиснику.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали складено 27.01.2026.

Суддя: ОСОБА_1