УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 133/636/21

провадження № 51-3605ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши спільну касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

встановила:

вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин, Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно непрацюючого, освіта повна середня, неодруженого, раніше несудимого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна.

Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та збитків, пов`язаних з упущеною вигодою задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5000000 (п`ять мільйонів) грн на відшкодування моральної шкоди. Решту позовних вимог ухвалено залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 7270 (сім тисяч двісті сімдесят) грн 00 коп на відшкодування майнової шкоди та 5000000 (п`ять мільйонів) грн на відшкодування моральної шкоди, що в загальній сумі складає 5007270 (п`ять мільйонів сім тисяч двісті сімдесят) грн 00 коп. Решту позовних вимог ухвалено залишити без задоволення.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню в загальній сумі 201300 (двісті одна тисяча триста) грн 23 коп.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, 29.09.2020 у період з 08 год 00 хв до 09 год 00 хв, проникнувши до будинку, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, застосував до ОСОБА_9 насильство, яке було небезпечним для її життя в момент заподіяння, а саме: наніс декілька ударів кулаками ОСОБА_9 по голові та тулубу, спричинивши їй тілесні ушкодження. Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень остання впала на підлогу. Після цього ОСОБА_6 , дізнавшись, де зберігаються гроші, кухонним ножем, який відшукав у її будинку, наніс ОСОБА_9 три удари в ліву частину грудної клітки, спричинивши їй смерть. Після цього ОСОБА_6 відшукав у будинку ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1500 грн, заволодів ними та з місця вчинення кримінального правопорушення зник. За висновком експерта між множинними проникаючими колото-різаними ушкодженнями грудної клітки з ушкодженням серця та нижньої долі лівої легені і смертю ОСОБА_9 є прямий причинно-наслідковий зв?язок. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковано за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів).

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 16 червня 2025 року вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України змінив у частині призначеного покарання.

Призначив ОСОБА_6 покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. У решті оскаржуваний вирок залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, вимоги якої частково аналогічні тим, які були предметом перегляду судом апеляційної інстанції, захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2025 року, вважають судові рішення в частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України необґрунтованим, невмотивованим через невідповідність висновків судів, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильну оцінку доказів, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність й невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок тяжкості.

Свої доводи обґрунтовують тим, що на їх думку судові рішення базуються частково на припущеннях, оскільки у матеріалах провадження відсутні будь-які обґрунтування щодо доведеності поза розумним сумнівом вини обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Вказують, що в діях засудженого відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення, а саме вчинення вбивства з корисливих мотивів. Зазначають, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 404 КПК України належним чином не розглянув апеляційну скаргу, не усунув недоліки допущені судом першої інстанції при постановленні вироку, не дослідив повторно обставин, досліджених судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, та безпідставно не задовольнив вимоги щодо закриття провадження за відсутності будь-яких доказів винуватості ОСОБА_6 у скоєні злочину, за який його засуджено.

Вказують, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у цьому суді.

Мотиви Суду

Колегія суддів касаційної інстанції розглянула наведені у касаційній скарзі доводи та перевірила надані до скарги копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій з цих підстав. При перегляді судових рішень у касаційному порядку суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги судових рішень, суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які за змістом аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі захисників, погодився з висновками суду першої інстанції та мотивами прийнятого ним рішення і законно й обґрунтовано змінив вирок суду першої інстанції, з чим погоджується також колегія суддів касаційного суду.

Так, досліджуючи доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи і недоведеності винуватості засудженого у вчиненні вбивства з корисливих мотивів, апеляційний суд зазначив, що такі доводи спростовуються сукупністю всіх досліджених судом доказів, що є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 .

Щодо доводів касаційної скарги стосовно відсутності складу інкримінованого кримінального правопорушення, а саме вчинення вбивства з корисливих мотивів слід зазначити таке.

Визнаючи безпідставність таких доводів апеляційної скарги, цей суд, спираючись на сукупність зібраних та досліджених в процесі розгляду кримінального провадження доказів, аргументував, що доводи захисника об`єктивно не підтверджені та суперечать доказам, наявним у матеріалах кримінального провадження, які є достовірними, послідовними, узгоджуються між собою та спростовують його версію подій, а тому розцінені колегією суддів як намагання обрати такий спосіб захисту з метою уникнення ОСОБА_6 відповідальності за вчинене і, як наслідок, справедливого покарання.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що сукупність досліджених доказів доводять поза розумним сумнівом наявність в діях засудженого прямого умислу та корисливого мотиву.

Засуджений ОСОБА_6 , як видно з копій судових рішень, свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав. Вказавши у поясненнях, що потерпілу не вбивав.

Незважаючи на таку позицію засудженого, його вина підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом у їх сукупності та наведеними у вироку доказами, а саме проаналізованими й оціненими належним чином місцевим судом показання потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також письмовими доказами, зокрема:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28 жовтня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 , у присутності захисника ОСОБА_14 та понятих, у ході якого ОСОБА_6 повідомив, що «29 вересня 2020 року близько 09:00 год він йшов з локомотивного депо по вул. Крилова, його покликала баба, яка є його сусідкою, і попросила допомогти набрати воду, він погодився та вони зайшли у подвір`я. Після цього баба перша зайшла у будинок і сказала йому, щоб він також заходив і брав відро. Потім він зайшов у будинок. До цього моменту у даному будинку він не був. Відносин із нею не підтримував, не спілкувався, йому тільки відомо те, що вона дуже любила сваритися із сусідами. Пам`ятає, що у будинку усі двері кімнат були відчинені, шафи також. Після цього він взяв відро і почав виходити з будинку, а баба почала кричати, що її грабують. Баба стояла на виході з будинку. Потім вона його штовхнула, він штовхнув її у відповідь і вона впала. Після цього він допоміг її встати з підлоги і довів до спальні, де посадив її на ліжко. Потім почав виходити з кімнати, а баба у той час схопила його за спину, почала кричати, що він грабіжник і обзивати різними словами. Після цього він не стримався, схопив її і кинув на ліжко, вона продовжувала кричати і обзивати його. Потім він у стані афекту схопив ніж, який лежав біля ліжка на тумбі, і наніс бабі три удари ножем у ліву частину грудей. Оскільки він був у стані афекту, то не розумів, що його удари можуть спричинити смерть. Потім він заніс ніж в іншу кімнату (у кухню) і кинув його у тумбу. Баба після цього не кричала. Потім він пішов додому. У той день він був одягнений у спортивний костюм чорно-синього кольору та мокасини чорного кольору. Про те, що сталося, він зрозумів лише вдома»;

- висновками експертиз:

- №994 від 26.10.2020 згідно з яким «на поверхнях двох наволочок, вилучених 30.09.2020 під час проведення огляду місця події (об`єкти №2, 3, 4, 5) виявлені клітини з ядрами та сліди крові людини; на поверхні наволочки, вилученої 30.09.2020 під час проведення огляду місця події (об`єкти №6, 7) виявлені клітини з ядрами,… містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_9 (об`єкт №1) та невстановленої особи чоловічої генетичної статі; генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні наволочки, вилученої 30.09.2020 під час проведення огляду місця події (об`єкти №6, 7) не встановлені»;

- №977 від 26.10.2020, згідно з яким «на поверхні наданих на дослідження зрізах нігтьових пластин з правої (об`єкти №1, 2, 3, 4, 5) та лівої (об`єкти №6, 7, 8, 9, 10) рук трупа ОСОБА_9 виявлені клітини з ядрами; генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на наволочці (об?єкт №3 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 26.10.2020 №994), та генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні зрізів нігтьових пластин з правої та лівої рук трупа ОСОБА_9 (об`єкти №1, 2, 4, 6 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 26.10.2020 №977), збігаються між собою,… є змішаними, належать більше, ніж одній особі та містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_9 та зразка букального епітелію ОСОБА_6 »;

- №1032 від 02.12.2020, відповідно до якого «на наданих для дослідження зрізках нігтьових пластин з лівої (об`єкти №2, 3, 4, 5) та правої (об`єкти №6, 7, 8) рук ОСОБА_15 , виявлені клітини з ядрами; … генетичні ознаки клітин з ядрами виявлених на поверхні зрізів нігтьових пластин з правої та лівої рук трупа ОСОБА_9 (об?єкти №1, 2, 4, 6 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 26.10.2020 №977), збігаються між собою, є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_9 (об?єкт №1 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 26.10.2020 №994) та генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6 (об?єкт №1 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 26.10.2020 №1072), та не містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_15 (об?єкт №1); походження вищевказаних слідів від ОСОБА_15 виключається»;

- а також ряд інших доказів, аналіз яких детально наведено у вироку.

Убачається, що суд згідно з положеннями ст. 94 КПК України, під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд, у ході перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою його захисника ОСОБА_5 , ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Аргументуючи свої доводи, суд апеляційної інстанції зазначив про безпідставність узагальнених доводів апеляційної скарги захисника, які зводяться до необґрунтованості вироку у частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенню, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильну оцінку доказів, прийняття до уваги доказів, які є недопустимими, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок тяжкості.

Із наведеного убачається, що судами першої і апеляційної інстанцій ретельно перевірялися доводи, аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі захисників. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах.

Щодо доводів захисників про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, слід зазначити наступне.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують чи обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суди першої та апеляційної інстанції дотримались.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи доводи апеляційних скарг в частині відповідності призначеного засудженому покарання, з урахуванням принципу індивідуалізації призначення покарання, з наведенням переконливих підстав такого рішення, погодився з рішенням суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що усі наведені обставини у їх сукупності утворюють законні підстави для призначення покарання в межах, передбачених санкцією п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, завдяки чому буде досягнута мета покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти років) позбавлення волі, суд з дотриманням положень статей 50, 65 КК України врахував: ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, дані про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 характеризувався позитивно, неодружений, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме: вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку. Також колегія суддів першої інстанції при призначенні покарання врахувала невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження та урахувавши дані про особу винного, суд першої інстанції дійшов слушного висновку, що справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 буде покарання у виді позбавлення волі в максимальному розмірі.

Убачається, що судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховані конкретні обставини провадження, особу засудженого, його ставлення до вчиненого, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла небезпідставного висновку про призначення засудженому за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного ОСОБА_6 на праві власності майна та яке, на думку колегії суддів, є цілком достатнім для відповідної корекції соціальної поведінки засудженого та запобігання продовженню злочинної діяльності.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що визначення виду й розміру призначеного засудженому ОСОБА_6 покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, ретельно перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, щодо необґрунтованості засудження ОСОБА_6 , суд надав на них вичерпні відповіді та обґрунтовано залишив скаргу без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу. Відтак, доводи захисника у касаційній скарзі стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, полягають у невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам статей 419, 370 КПК України, є безпідставними.

Практика Верховного Суду, на яку посилаються захисники у касаційній скарзі, не є релевантною у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильності застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при постановленні оскаржених судових рішень колегією суддів не встановлено.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2025 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3