Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5300/24
Провадження №: 1-кс/332/4/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 р. м. Запоріжжя

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 , слідчого СВ відділення поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 , представника заявниці ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя клопотання представника заявниці ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000680 від 11.09.2024 року.

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000680 від 11.09.2024 року. Подане клопотання обґрунтоване наступним.

Так, ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Запоріжжя від 17.09.2024 року у справі № 332/5300/24 (провадження № 1-кс/332/388/24) було накладено арешт на предмети, які було вилучено під час обшуку 14.09.2024 року на території садових ділянок № НОМЕР_1 та 310, які розташовано на території обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Будівельник 1» в м. Запоріжжі. Зокрема, арешт у вигляді заборони користування та розпорядження накладено на автомобіль «BMW X1» д.г.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 . Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року вищезазначену ухвало змінено, а саме вона була доповнена рішенням, яким накладено арешт на автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_2 шляхом заборони його власнику ОСОБА_5 розпоряджатися та відчужувати зазначене майно. Заборона користуватися вищевказаним транспортним засобам його власнику була знята.

Автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_2 був переданий на відповідальне зберігання заявниці ОСОБА_5 . До цього часу зазначена заборона не скасована. Проте, наскільки відомо заявнику у кримінальному провадженні, що було внесене до ЄРДР за № 0000680, в межах якого проводився зазначений обшук, до цього дня нікому не повідомлено про підозру. Наслідки досудового розслідування власнику майна невідомі. В той же час строк досудового розслідування не може перевищувати 2х місяців на виконання ст. 219 КПК України, тоді як заборона триває більше року.

Вважає, що обмеження будь-якого права, в тому числі й права особи вільно розпоряджатися своєю власністю, що передбачене ст. 41 Конституції України, може бути обумовлене лише необхідністю, однак така необхідність за вищевикладених обставин, на думку заявника, явно відсутня, тому вважає, що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження така необхідність відпала. На підставі викладеного, просить винести ухвалу, якою скасувати заборону ОСОБА_5 розпоряджатися та відчужувати автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_2 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, що наведені в ньому.

Слідчий СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що автомобіль ««BMW X1», реєстраційний номер НОМЕР_2 постановою слідчого від 14.09.2024 у вищезазначеному кримінальному провадженні визнаний речовим доказом, досудове розслідування триває, виконуються доручення слідчого, допитуються свідки, проводяться слідчого розшукові дії, направлено запити до різних установ з метою отримання інформації, яка є важливою у кримінальному провадженні. Зауважив, що право користування автомобілем не заборонено.

Прокурор також заперечував проти задоволення клопотання, наголосив, що строки досудового розслідування не порушені, досудове розслідування триває. Вищезазначений автомобіль має доказове значення у кримінальному провадженні і у разі скасування арешту майна, цей речовий доказ може бути втрачено.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Тобто, арешт майна передбачає певний ступень втручання у права і свободи власника чи володільця майна через встановлення певних обмежень у користуванні, володінні чи розпорядженні майном всупереч волі власника.

Відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 11.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 17.09.2024 по справі № 332/5300/24 (провадження № 1-кс/332/388/24) по кримінальному провадженню № 0000680 від 11.09.2024 за ч.2 ст.146 КК України, задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке 14.09.2024 було вилучено під час проведення обшуку на територіях садових ділянок № 222 та № 310, які розташовані на території Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Будівельник 1» в місті Запоріжжі, право користування якими має ОСОБА_7 , зокрема на автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_3 із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_4 , із забороною користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року частково задоволено апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 . Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17 вересня 2024 року про арешт майна змінено. Доповнено ухвалу слідчого судді рішенням, яким накладено арешт на автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_2 шляхом заборони його власнику ОСОБА_5 розпоряджатися та відчужувати зазначене майно.

Знято заборону користуватися вищевказаним транспортним засобам його власнику.

Автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_2 передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови слідчого про визнання в якості речового доказу у даному кримінальному провадженні від 14.09.2024, автомобіль ««BMW X1», реєстраційний номер НОМЕР_2 визнаний у вищезазначеному кримінальному провадженні речовим доказом.

На даний час у вищезазначеному кримінальному проваджені жодній особі підозра не пред`явлена.

Наразі досудове розслідування триває.

Посилання представника заявника на те, що строк досудового розслідування не може перевищувати 2х місяців на виконання ст. 219 КПК України, є необґрунтованими, оскільки 01 січня 2024 року набув чинності закон «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури», відповідно до якого порядок обчислення строків досудового розслідування у ч. 1 статті 219 КПК викладено в такій редакції: «Строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження».

Частину 2 ст. 219 КПК, відповідно до якої строк досудового розслідування обчислювався з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, вищевказаним законом було виключено.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із ухвали слідчого судді від 17.09.2024 по справі № 332/5300/24 (провадження № 1-кс/332/388/24) по кримінальному провадженню № 0000680 від 11.09.2024 за ч.2 ст.146 КК України про арешт майна, автомобіль «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_3 був використаний під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України (його об`єктивної сторони), що є обставиною, що має бути встановлена та підлягає доказуванню під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження.

Отже, до встановлення усіх фактичних обставин даного кримінального провадження, накладення арешту на вилучене 17.09.2024 під час проведення обшуку майно відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та є розумним, а обмеження права власності ОСОБА_5 є співрозмірним завданням кримінального провадження.

При цьому, невжиття у даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна створить реальний ризик знищення або втрати речових доказів, що, у свою чергу, може істотно ускладнити або зробити неможливим досягнення мети досудового розслідування та виконання завдань арешту майна, визначених частиною першою статті 170 Кримінального процесуального кодексу України.

Досудове розслідування у межах вказаного кримінального провадження наразі триває. Орган досудового розслідування продовжує здійснювати комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання доказів, встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також осіб, які можуть бути причетними до його вчинення.

Крім того, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію кримінального правопорушення, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту.

Так, в судовому засіданні представником ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 не було доведено та не надано достатніх доказів того, що відпала потреба в подальшому застосуванні цього заходу або арешт накладено необґрунтовано у кримінальному провадженні № 0000680 від 11.09.2024.

На переконання слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та його тяжкість. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Слідчий суддя зауважує, що арешт накладено без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самої власниці автомобіля «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_3 , так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження та розпорядження відповідним майном є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність на даний час передбачених законом підстав для скасування арешту майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 11.09.2024, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Керуючись ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 11.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 Кримінального кодексу України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1