Провадження №1-в/127/509/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 в режимі відеоконференції в м. Вінниці, клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну режиму утримання,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну режиму утримання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник ДУ «Вінницька ВК (№86)» ОСОБА_4 подане засудженим клопотання не підтримав та заперечував з приводу його задоволення, повідомив, що засуджений відбуває покарання мало часу, тому подане клопотання є передчасним.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання про заміну невідбутої частини покарання, зазначив, що воно є передчасним, поведінка засудженого неоднозначна, тому просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 березня 2025 року ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки вісім місяців.

З характеристики на засудженого від 25.09.2025, вбачається, що за оцінюваний період відбування покарання не має дисциплінарних стягнень, не бере відповідальності за вчинені дії на себе, не усвідомлює наслідків вчиненого правопорушення, вину визнаю деякою мірою, режим тримання не порушував, заходи стягнення та заохочення не застосовувались у зв`язку з не тривалим перебуванням в установі, зважаючи на те, що початок строку відбування покарання в установі розпочався 19 червня 2025 року. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній.

Засіданням комісії установи, відповідно до протоколу №19 від 25 вересня 2025 року ОСОБА_5 було відмовлено в заміні відбування покарання більш м`яким, так як засуджений не став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 82 КК України суд за наявністю визначених законом підстав вправі замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням. При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених в ст. 51 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст. ст. 81, 82 КК України є: - ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання; - участь у суспільно-корисній праці; - участь у виховних заходах; - участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні; - участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність; - участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій, - поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством; - прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів); - визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому; - підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Тобто, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення, суд виходить з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу.

Вирішуючи клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, суд виходить з того, що незважаючи на те, що засуджений хоч фактично і відбув більше половини частини строку призначеного покарання, що дає йому право на звернення до суду з даним клопотанням, проте на шлях виправлення не став.

Так, з дослідженої судом характеристики встановлено, що до ОСОБА_5 заходи стягнення та заохочення не застосовувались у зв`язку з не тривалим перебуванням в установі, тому встановити чи став він на шлях виправлення не є можливим.

До того ж, при вирішенні даного клопотання судом також враховано, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, відбував покарання в місцях обмеження волі та після звільнення продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, будучи обізнаним про їх наслідки, що не свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Виправлення засудженого це такі зміни його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

Таким чином, суд дійшов переконання, що мета призначеного судом покарання відносно ОСОБА_5 ще не досягнута, оскільки не призвела до змін його особи, які б свідчили про те, що він став на шлях виправлення, тому клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну режиму утримання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області на протязі семи днів з дня її оголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1