Справа № 362/2360/25
Провадження № 1-кп/362/484/25
ВИРОК
10.12.2025 м. Васильків
Учасники провадження:
секретар судового засідання ОСОБА_3 ,
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
представник потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_2 ,
захисник ОСОБА_8 ,
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
31 грудня 2024 року близько 07 години 40 хвилин водій ОСОБА_2 керував технічно справним автомобілем марки «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Під час руху по вулиці Декабристів біля будинку № 41 в межах м. Васильків Обухівського району Київської області в напрямку селища Глеваха, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, визначеного дорожньою розміткою та дорожніми знаками, що розташований навпроти будинку № 41 по вул. Декабристів, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого створив загрозу безпеці дорожнього руху.
В порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 , заздалегідь маючи можливість виявити небезпеку для руху, що йому становив пішохід ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину з ліва на право відносно напрямку руху керованого ОСОБА_2 автомобіля в межах дорожньої розмітки 1.14.1 «нерегульований пішохідний перехід» ПДР України, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд керованим ним транспортним засобом на пішохода ОСОБА_6 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, після травматичного сабарахноїдального крововиливу, лінійного перелому лівої тім`яної кістки, лінійного перелому акроміального відростку правої лопатки, перелому правого поперечного відростку тіла 5-го поперекового хребця, перелому правої великогомілкової кістки та голівки правої малогомілкової кістки. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.
Порушення ОСОБА_2 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.
Кваліфікація діяння та застосування кримінального закону
Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що йшов на роботу, першу половину дороги пройшов нормально, вийшов на п`ятачок острівця, а потім ступив на другу половину дороги і відразу відбувся удар. З місця ДТП його доставили у лікарню. Хто подзвонив до лікарні він не знає. Обвинувачений двічі приходив до лікарні, однак нічим не допомагав. В подальшому виплатив йому частину витрат на лікування, про що є нотаріально завірена розписка. Цю допомогу ним вирахувано із загальної суми матеріальної шкоди і позов подано на ту суму, що залишилася не відшкодованою. На лікарняному він перебував більше 6 місяців, в лежачому положенні більше 1 місяця, за ним доглядала дочка, зараз він ходить на роботу, однак продовжує себе погано почувати, йому важко ходити після ДТП.

Судом досліджено докази, які надано стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України:
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася по вул. Декабристів, 41 в м. Васильків Обухівського району Київської області на нерегульованому пішохідному переході, схему та фототаблицю до нього. Оглядом встановлено: умови освітлення на даній ділянці дороги світло, загальна видимість без обмежень більше 300 м; об`єкти, що обмежують видимість з робочого місця водія відсутні; пошкодження автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР № 740 від 31.12.2024, відповідно до якого у ОСОБА_2 алкогольного сп`яніння не виявлено;
- відео з камери відеонагляду, розташованої на фасаді КПП в/ч А-0704 Обухівського району Київської області, на яких зафіксовано момент ДТП за участю автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що мало місце 31.12.2024 о 07:40 год. у м. Васильків по вул. Декабристів навпроти КПП в/ч А-0704 Обухівського району Київської області;
- протокол огляду відеозапису від 20.01.2025, відповідно до якого при показниках системного таймеру 08:46:17 перегляду відео помітно як в напрямок військової частини розпочинає рух по нерегульованому пішохідному переході ОСОБА_6 , одягнений в темний одяг. Потерпілий пройшов майже всю проїзну частину по дорожній розмітці «Зебра» і в цей момент з`являється автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», сірого кольору з увімкненими фарами і о 08:46:18 здійснює наїзд на потерпілого передньою правою частиною автомобіля;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 06.02.2025, в ході якого була вилучена медична справа стаціонарного хворого ОСОБА_6 ;
- висновок експерта № 26, відповідно до якого у ОСОБА_6 згідно даних наданої медичної документації виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, післятравматичного сабарахноїдального крововиливу, лінійного перелому лівої тім`яної кістки, лінійного та вдавленого перелому луски лівої скроневої кістки; перелому 6, 7 ребер праворуч, перелому акроміального відростку правої лопатки, перелому правого поперечного відростку тіла 5-го поперекового хребця, перелому правої великогомілкової кістки та голівки правої малогомілкової кістки. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області голови до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, переломи 6,7 ребер праворуч, правої лопатки, 5-го поперекового хребця, перелому кісток правої гомілки до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу. Потерпілий ОСОБА_6 в момент отримання тілесних ушкоджень, найбільш ймовірно, знаходився у вертикальному чи близькому до нього положенні та був обернений правою поверхнею тіла до автомобіля. Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитись при ДТП, яка мала місце 31.12.2024 близько 07:40 год. На час госпіталізації потерпілий ОСОБА_6 був тверезий. Алкотест Алкофор 505 від 31.12.2024 № 738 0,0 ‰;
- висновок експерта № СЕ-19/111-25/1121-ІТ від 23.01.2025, відповідно до якого рульове керування, гальмівна система та елементи підвіски автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в їх роботі не виявлено;
- протокол проведення слідчого експерименту від 12.01.2025 за участю ОСОБА_2 із схемою та фототаблицею до нього, під час якого за допомогою статиста та автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 встановлено, що в момент виявлення пішохода до моменту наїзду на нього останній подолав 6,2 м, а в момент виявлення автомобіль перебував на відстані 48,6 м, видимість огляду проїзної частини була понад 160 м;
- висновок експерта № СЕ-19/111-25/4408-ІТ від 17.02.2025, відповідно до якого за даних обставин водій автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до технічних вимог п. 12.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації швидкість руху автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідала видимості елементів дороги в напрямку руху. За даних дорожніх обставин водій автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 18.1 ПДР України. В діях водія автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 18.1 ПДР України, які перебувають в причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди.
Стороною захисту докази суду не надавались.
Позиція учасників судового провадження
Позиція сторони захисту
Обвинувачений в судових дебатах просив суворо його не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, зобов`язувався надалі відшкодувати матеріальну шкоду.
Позиція сторони обвинувачення
В судовому засіданні прокурор зазначив, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, його дії кваліфіковано вірно і обґрунтовано, а винуватість обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами.
В судових дебатах прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням без позбавлення права керування транспортними засобами.
Позиція потерпілої сторони
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав свій цивільний позов, просив стягнути з обвинуваченого матеріальну та моральну шкоду, згоден на призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та на звільнення його від відбування покарання, просив позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 підтримав основну міру покарання, запропоновану прокурором, однак просив додатково позбавити обвинуваченого права керування, також просив задовольнити цивільний позов потерпілого.
Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд визнає їх належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності до вимог КПК України.
Даючи оцінку зазначеним вище показанням обвинуваченого ОСОБА_2 , даними ним в судовому засіданні, суд зазначає, що обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав, однак пояснив, що потерпілого на пішохідному переході не було, він раптово вийшов на дорогу з-за круглого знаку, який обмежував йому видимість разом із дорожніми стовпчиками, які відбивали світло, а також звернув увагу, що відчував запах спиртного від потерпілого.
Суд звертає увагу, що дорожньо-транспортна пригода сталася о 07:40 год в світлу пору доби, пішохід (потерпілий) перед наїздом перетнув повністю одну частину дорогу та ступив на другу, що підтверджується поясненнями потерпілого та відеозаписом з камери відеонагляду, яка розташована на фасаді КПП в/ч НОМЕР_3 . Крім того, як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, на вказаній ділянці дороги загальна видимість без обмежень, об`єкти, що обмежують видимість з робочого місця водія були відсутні. Такожпід час слідчого експерименту встановлено, що видимість огляду проїзної частини була понад 160 м. Враховуючи всі ці обставини, судовий експерт встановив, що в даній дорожній ситуації швидкість руху автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідала видимості елементів дороги в напрямку руху, за даних дорожніх обставин водій автомобіля мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 18.1 ПДР України. Тому суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 мав об`єктивну можливість побачити потерпілого, який рухався по пішохідному переходу і пройшов половину дороги, однак не помітив його через свою неуважність та неналежне стеження за дорожньою обстановкою.
Зауваження обвинуваченого щодо запаху алкоголю від потерпілого та можливе припущення, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, спростовується показами самого потерпілого, який заперечив даний факт, а також висновком експерта, відповідно до якого на час госпіталізації потерпілий ОСОБА_6 був тверезий. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 проводився за допомогою алкотесту Алкофор 505 від 31.12.2024 № 738. Результат 0,0 ‰. Крім того, дана обставина ніяким чином не впливає на суть порушення обвинуваченим правил дорожнього руху та на наслідки його дій.
Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена.
Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Мотиви призначення покарання. Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання.
При призначенні покарання суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вирішуючи питання про покарання, відповідно до статті 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за формою вини необережним; суспільну небезпеку злочину, оскільки людина, її життя і здоров`я, є найвищою соціальною цінністю; обставини скоєного кримінального правопорушення, а саме: те, що ОСОБА_2 допустив грубе порушення Правил дорожнього руху: наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість, скоїв наїзд на пішохода, який перебував на переході, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження останньому; особу винного, який є пенсіонером, на обліках не перебуває; досудову доповідь органу пробації, відповідного до якої рівень ризику вчинення ОСОБА_2 повторного кримінального правопорушення та рівень ризику небезпеки для суспільства низький.
Крім того суд враховує положення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й ставлення особи до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Так, судом встановлено, що обвинувачений визнав свою вину, одразу після зіткнення намагався надати допомогу потерпілому, відшкодував частково матеріальну шкоду, має намір сплатити її повністю.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, судом встановлено щире каяття
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи все вище зазначене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 основне покарання у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Водночас враховуючи позиції потерпілого, його представника, обвинуваченого та його захисника, прокурора, що висловлені у судових дебатах щодо можливості застосування ст. 75 КК України та зважаючи на досудову доповідь, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також ризик ймовірної небезпеки для суспільства ОСОБА_2 низький, а також інші вищенаведені обставини, які, на думку суду, істотно знижують ступінь небезпечності винної особи для суспільства і вказують на те, що ОСОБА_2 не є антисоціальним елементом, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що його перевиховання та виправлення залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.
Вирішення цивільного позову.
Окрім фізичної шкоди протиправними діями ОСОБА_2 також завдано і немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями. Вони спричинили негативні зміни у житті ОСОБА_6 . Зокрема, в момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 у свої 72 роки переніс значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, а головне страху за своє життя, оскільки вже перебуває в досить похилому віці. Одразу після поступлення в лікарню спостерігалися голово кружіння, запаморочення, втрати свідомості. Після стаціонарного лікування ОСОБА_6 упродовж вже чотирьох місяців фактично постійно знаходився в лежачому положенні та щоденно приймає обезболюючі препарати. До негативних змін у своєму житті ОСОБА_6 відносить негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні обставин ДТП, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних неспроможностей, майже повну відірваність від соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. В період лікування ОСОБА_6 потребував сторонньої зовнішньої допомоги, яку надавала йому донька, оскільки він не міг самостійно пересуватися, він постійно лежав, в нього атрофувалися м`язи, що ще більше ускладнило процес пересування. У зв`язку з цим ОСОБА_6 почував себе як джерело клопоту та обмежень для доньки. Дотепер спостерігаються проблеми зі здоров`ям, що супроводжується періодичними болями, обмеженням фізичної активності. Зокрема він не може ходити без ходунків, оскільки навантажується нога і починаються болі, він не може самостійно пішки піднятися по сходовій клітці, сходити в магазин та інше, швидко втомлюється, трапляються перепади артеріального тиску, неприємні відчуття і болі в місцях травм, через це підвищується рівень дратівливості та поганий настрій. До негативних наслідків також відноситься і непередбачені фінансові витрати, зокрема таксі, яке було потрібне для поїздок з метою відвідування лікувального закладу з метою огляду (спостереження) післяопераційного стану. Одним з найважчих переживань ОСОБА_6 вважає те, що внаслідок ураження опорно-рухового апарату більше чотирьох місяців не мав змоги пересуватися та був прикутий до ліжка, що супроводжувалось підвищеним стресом у періоди повітряних тривог, оскільки не мав реальної можливості переходити в укриття та перебував у постійному страху за своє життя. Нервового напруження завдавав і сам процес розслідування кримінального провадження. Адже спершу ОСОБА_6 нервував через те, що слідчий не повідомляв його про хід слідства, нервував з приводу поведінки ОСОБА_2 , так як останній лише відшкодував кошти. Витрачені на стаціонарне лікування. Таким чином, розмір душевних страждань ОСОБА_6 оцінює в 400000 грн.
На підтвердження матеріальної та моральної шкоди потерпілою суду надано:
- копії фіскальних чеків.
Згідно зі ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди потерпілому суд зазначає наступне.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.
Виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також з вимог ст. 60 ЦПК України, яка зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди потерпілому суд зазначає наступне.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.
Таким чином, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження,суд дійшов до переконання, що потерпілому була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення щодо нього він зазнав фізичних, душевних, психічних переживань, було завдано шкоду його здоров`ю, що потягло за собою вимушені зміни в його житті. Потерпілим було витрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого до цього часу в повному обсязі зробити не вдалося.
При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_2 діяння, яке має необережну форму вини, а також характер страждань потерпілого, наявність негативних змін у його житті, визнання обвинуваченим своєї вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження в потерпілого, яка доведена під час судового слідства в даному кримінальному провадженні, відвідування обвинуваченим потерпілого в лікарні, надання грошової допомоги під час стаціонарного лікування наслідків тілесних ушкоджень, намір виплатити і подальші витрати під час амбулаторного лікування, враховує також матеріальний стан обвинуваченого та стан його здоров`я. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 200000 гривень, оскільки розмір моральної шкоди, про який просить потерпілий ОСОБА_6 є надто завищений та є більшим, ніж достатньо для розумного задоволення його потреб, і може призвести до безпідставного збагачення за рахунок обвинуваченого.
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.
Судом встановлено, що на стадії досудового розслідування застосовувався захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області № 372/31/25 від 06.01.2025., який підлягає скасуванню.
При вирішенні питання стосовно долі речових доказів судом застосовуються положення ст. 100 КПК України.
В порядку ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з
обвинуваченого витрати, пов`язані із залученням експертів за проведення судової інженерно-трасологічних експертиз № СЕ-19/111-25/1121-ІТ від 23.01.2025 в розмірі 3979,5 грн. та № СЕ-19/111-25/4408-ІТ від 17.02.2025 в розмірі 3183,6 грн., що в загальному розмірі становить 7163,1 грн.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого в даному кримінальному провадженні не обирався, підстави для його обрання при винесенні вироку відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-374 КПК України, -
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки:
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 . АДРЕСА_3 ) моральну (немайнову) шкоду в сумі 200000 (двісті тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 7163 (сім тисяч сто шістдесят три) грн. 10 коп. на користь держави.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області № 372/31/25 від 06.01.2025.
- автомобіль «Шевроле Авео», р.н. НОМЕР_5 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с. Борисів, пров. Боженка, 23, повернути власнику ОСОБА_9 ;
- CD-диск з моментом ДТП, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1