Провадження №11-сс/991/64/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року місто Київ

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду колегією суддів у складі:

головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження: третя особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 ,

розглянула апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29.12.2025 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000646 (далі - апеляційна скарга).

Історія провадження

1.18.12.2025 детектив Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) звернувся до слідчого судді Вищого антикорупційного суду з клопотанням про арешт майна.

2.29.12.2025 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду це клопотання задоволено та накладено арешт на вилучений під час обшуку в житловому будинку мобільний телефон (далі - ухвала слідчого судді).

3.31.12.2025 надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді.

Зміст та мотиви оскаржуваної ухвали

4.Оскаржуваною ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно, вилучене 16.12.2025 за місцем проживання ОСОБА_5 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів в межах кримінального провадження № 0000646 від 18.12.2024, шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування майном, а саме на мобільний телефон «Apple iPhone 17 Pro», модель MG8N4F/A (далі - мобільний телефон).

5.Слідчий суддя обґрунтував задоволення клопотання детектива тим, що: (1) детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) 18.12.2024 (та 20.02.2025) за № 0000646, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК), а саме щодо того, що посадові особи центрального органу виконавчої влади у змові з суб`єктами підприємницької діяльності, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди, забезпечили незаконне вибуття активів декількох підприємств, чим спричинили матеріальну шкоду на суму не менше 175 млн грн; (2) 16.12.2025 на підставі ухвали слідчого судді ВАКС від 05.12.2025 у справі № 991/12574/25 у будинку за місцем проживання ОСОБА_5 проведено обшук, під час якого виявлено і вилучено мобільний телефон, на якому у додатку WhatsApp наявний чат з ОСОБА_8 , однак зміст повідомлень у такому листуванні видалений. Відновлення даних листування можливе лише шляхом проведення відповідного експертного дослідження з обов`язковим наданням телефону експерту; (3) ОСОБА_5 є другом та діловим партнером ОСОБА_9 , з яким в свою чергу за версією слідства орієнтовно в кінці 2023 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вступили у змову та розробили спільний злочинний план для виведення з-під санкцій підприємств ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (АТ «Коростенський кар`єр», АТ «Малинський каменедробильний завод» та ПрАТ «Пинязевицький кар`єр») і передачі контролю над ними та їх активами, в тому числі спецдозволами на видобуток корисних копалин, ОСОБА_14 ; (4) ОСОБА_5 під час обшуку було запропоновано надати пароль доступу до телефону, однак, останній відмовився добровільно надати пароль; на початку проведення обшуку 16.12.2025 на даному телефоні була активована функція «режим без паролю», яка відтерміновує на декілька годин постійне введення паролю, після чого автоматично активується функція введення паролю, на момент завершення обшуку дана функція вже була активована самостійно і телефон вимагав введення паролю для розблокування екрану; (5) мобільний телефон є речовим доказом та може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; (6) єдиним можливим способом запобігти ризикам в подальшому пошкодження, зіпсування, втрати, приховання, відчуження чи знищення речового доказу є його арешт; (7) втручання є необхідним та пропорційним, оскільки потреби досудового розслідування в частині виконання завдань кримінального провадження вимагають перевірки ймовірної причетності ОСОБА_5 до вчинення тяжких корупційних кримінальних правопорушень, з огляду також на початкову стадію досудового розслідування, відсутність даних про суттєве позначення арешту відповідного майна на інтересах ОСОБА_5 .

Вимоги і доводи апеляційної скарги

6.В апеляційній скарзі висловлені вимоги скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання детектива про арешт майна.

7.Аргументами апеляційної скарги є: (1) недоброчесна поведінка детектива під час обшуку, що виявилась в обмані власника мобільного телефону стосовно обіцянки повернути телефон при розблокуванні у разі відсутності в ньому листувань, що цікавлять слідство, не була врахована слідчим суддею; (2) непропорційнійсть застосованого заходу полягає й у тому, що детектив визнав відсутність в НАБУ технічної можливості розблокувати мобільний телефон саме цієї моделі; (3) невідповідність мобільного телефону ознакам речових доказів з огляду на відсутність в ньому інформації, що стосується обставин кримінального провадження, в тому числі слідів видалення чату з ОСОБА_15 ; арештований мобільний телефон був придбаний у жовтні 2025 року, в той час як останній контакт з ОСОБА_15 здійснювався з попереднього мобільного телефону в застосунку Signal; (4) неможливість досягнення арештом легітимної мети у разі підтвердження припущення про видалення чату в месенджері Whatsapp, оскільки не існує експертизи (методики) відновлення переписки при автоматичному видаленні повідомлень в цьому месенджері; (5) у результаті обшуку житла ОСОБА_16 в нього не вилучався його мобільний телефон; (6) надмірність втручання у право власності полягає ще в тому, що вилучений мобільний телефон є основним інструментом координації здійснення волонтерської (благодійної) допомоги ЗСУ, що паралізує таку діяльність, та через значну вартість телефону цієї моделі.

Позиції учасників провадження

8.У судовому засіданні представник власника майна, адвокат ОСОБА_6 , підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

9.Прокурор не з`явився, подав письмові заперечення проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

10.Інші учасники судового провадження в судове засідання не прибули та не надали Суду свої позиції щодо апеляційної скарги. Враховуючи, що такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, їх неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду (частина 4 статті 405 КПК).

Оцінка та мотиви Суду

11.Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (частина 1 статті 404 КПК).

12.Суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належно мотивованою, а доводи апелянта не спростовують висновки слідчого судді.

(1) Щодо обґрунтованості підозри та доказового значення майна

13.Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 1 частини 3 статті 132 КПК). Як правильно зазначено слідчим суддею арешт майна допускається у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень будь-якого ступеню тяжкості.

14.Висновки оскаржуваної ухвали слідчого судді щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення кримінального правопорушення, описаного в клопотанні детектива, апелянтом не ставились під сумнів, в цій частині рішення не оскаржувалось.

15.Суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність достатніх підстав стверджувати, що розслідуване кримінальне правопорушення (за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 364 КК) могло мати місце. Матеріали клопотання свідчать про ймовірне існування фактів, за якими детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування, і наданих матеріалів наразі достатньо для вирішення питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

16.КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

17.Для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК).

18.Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

19.Така позиція є усталеною в практиці Апеляційної палати ВАКС (ухвали від 23.08.2022 у справі № 991/2776/22, від 23.08.2022 у справі № 991/2856/22, від 29.08.2022 у справі № 991/2854/22, від 23.01.2023 у справі № 991/6308/22, від 07.08.2023 у справі № 991/6343/23 тощо).

20.Враховуючи обставини можливого вчинення злочинів, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, існує сукупність розумних підозр вважати, що у вилученому в ході обшуку мобільному телефоні ОСОБА_5 може міститися інформація, яка може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.

21.Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту (абзац 2 частини 3 статті 170 КПК).

22.Слідчим суддею правильно встановлено, що ОСОБА_5 добровільно розблокував мобільний телефон під час обшуку, водночас пароль (логічний захист) на мобільному телефоні встановлений і на момент огляду детективом ознайомлення з його змістом було неможливим (протокол огляду від 24.12.2025, том 1 а. с. 79), оскільки активація паролю була відтермінована у часі.

23.Під час обшуку в ході первинного огляду мобільного телефону детективами було виявлено наявність на ньому: (1) контакту ОСОБА_17 ; (2) встановленого месенджеру «Whatsapp», в якому збережено листування з контактом « ОСОБА_18 », однак зміст повідомлень у чаті видалений; (3) ОСОБА_5 відмовився надавати пароль для входу до свого мобільного телефону під час обшуку (протокол обшуку від 16.12.2025, том 1 а. с. 27-29). В ході цієї слідчої дії були оглянуті й інші мобільні телефони ОСОБА_5 , які не вилучались з огляду на відсутність в них доказової інформації. Отже втручання органу досудового розслідування в майнові права власника було обмеженим, обґрунтованим та пропорційним.

24.При цьому в ухвалі 05.12.2025 про надання дозволу на проведення обшуку будинку, що знаходиться в фактичному володінні ОСОБА_5 , слідчим суддею було встановлено, що останній зустрічався з ОСОБА_15 та іншою особою, вони обговорювали обставини, що досліджуються в рамках цього кримінального провадження, в той же час зазначені особи не спілкувалися по «відритому» телефонному зв`язку, використовували для цього інтернет-месенджери.

25.В апеляційній скарзі визнано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_18 спілкувались, водночас це мало місце до придбання вилученого мобільного телефону у жовтні 2025 року. З огляду на це адвокат зазначала, що вилучений мобільний телефон не може містити доказову інформацію, зокрема, сліди листування з ОСОБА_15 .

26.Суд відхиляє цей аргумент з огляду на загальновідому інформацію про можливість та звичайну практику синхронізації (перенесення даних) з попереднього мобільного телефону на новий через хмарні сховища (в тому числі історії спілкування в чатах інтернет-месенджерів) або шляхом безпосереднього копіювання.

27.Суд також відхиляє доводи апелянта про те, що наразі не існує методики (можливості) відновлення видалених повідомлень з чату месенджера WhatsApp. Так, усі надіслані або прийняті за допомогою WhatsApp файли (зображення, аудіо, відео, документи і т. д.) зберігаються додатком на карту пам`яті або внутрішню пам`ять пристрою у відповідну папку. Існують також технічні можливості відновити чати WhatsApp після очищення або форматування карти пам`яті мобільного пристрою.

28.Таким чином слідчий суддя дійшов правильного висновку, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що мобільний телефон може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі видалені файли. Твердження апелянта про те, що майно не відповідає критеріям речових доказів, не відповідає встановленим слідчим суддею обставинам, які полягають у ймовірності існування видаленої інформації, яка потребує відновлення.

(2) Щодо необхідності арешту та можливих процесуальних порушень

29.Доводи апелянта про те, що власник вилученого майна не має процесуального статусу підозрюваного і не причетний до протиправних діянь, відхиляються Судом. Згідно з частиною 3 статті 170 КПК у випадку накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, тобто незалежно від процесуального статусу особи в кримінальному провадженні.

30.Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість необхідності проведення експертного дослідження спростовуються мотивами ухвали слідчого судді, оскільки арешт необхідний саме для проведення комп`ютерно-технічної експертизи, зокрема з метою відновлення видаленої інформації та подолання логічного захисту, що наразі перешкоджає копіюванню інформації.

31.Необхідність накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів обумовлена потребою у більш тривалому їх утриманні органом досудового розслідування порівняно зі строками, передбаченими частиною 5 статті 171 КПК.

32.Суд виходить з того, що власник майна, дізнавшись про бажання органу досудового розслідування, прокурора накласти арешт на його майно з метою його збереження для виконання завдань кримінального провадження, у випадку незастосування такого заходу забезпечення, матиме можливість в будь-який момент знищити, пошкодити, викривити, приховати можливі докази або відчужити відповідне майно. Такі обставини є беззаперечними з огляду на зміст правомочностей власника (статті 317 Цивільного кодексу України) вирішувати фізичну й юридичну долю свого майна. Втрата чи пошкодження цього майна, видалення інформації у майбутньому може ускладнити чи навіть унеможливити досягнення завдань кримінального провадження. Зазначені висновки відповідають позиції Верховного Суду в господарських справах, які на переконання Суду є релевантними і до кримінального провадження в контексті досліджуваного питання. Так, касаційний суд неодноразово зазначав, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23, постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

(3) Щодо розумності та співмірності обмеження права власності

33.При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (частина 2 статті 173 КПК).

34.Суд вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає принципу пропорційності, і втручання у право власності та/чи право на повагу до приватного і сімейного життя є виправданим.

35.Суспільний інтерес у цій справі є значним, оскільки розслідування стосується тяжкого корупційного злочину (частина 2 статті 364 КК), який полягає у ймовірному зловживанні службовим становищем службовими особами Державної служби з геології та надр України, спрямованому на обхід застосованих Україною санкцій з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності нашої держави під час триваючої військової агресії рф проти України. Так, згідно частини 2 статті 8 Конвенції втручання органів державної влади у здійснення цього права є можливим, якщо воно здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки або економічного добробуту країни.

36.Також Суд враховує, що за версією органу досудового розслідування незаконним вибуттям активів декількох підприємств спричинено матеріальну шкоду на суму не менше 175 млн грн. Розмір цієї шкоди є неспівставно вищим за вартість тимчасового обмеження права користування та розпорядження мобільним телефоном, ціна якого за твердженням апелянта становить біля 50 тис грн.

37.Щодо можливого негативного впливу на волонтерську діяльність ОСОБА_5 через наявність на внутрішній пам`яті мобільного телефону важливої інформації на цю тему, Суд вважає, що такий вплив не є критичним з огляду на: (1) наявність у власності ОСОБА_5 інших мобільних телефонів, які не вилучались в ході обшуку, вони можуть зберігати таку інформацію до дати придбання вилученого мобільного телефону (за твердженням апелянта - жовтень 2025 року); (2) наявність технічної можливості у власника майна отримати доступ до контактів, фото та документів, які зберігаються на мобільному телефоні, через хмарне сховище у разі налаштувань відповідної синхронізації навіть якщо мобільний пристрій вимкнено; (3) можливість звернутись до органу досудового розслідування з клопотанням про копіювання необхідної важливої інформації в присутності детектива.

38.Таким чином, справедливий баланс між публічними та приватними інтересами дотримано, а здійснене втручання є пропорційним.

Висновки Суду за результатами розгляду апеляційної скарги

39.За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити ухвалу без змін (частина 3 статті 407 КПК).

40.Суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження відносно вилученого під час обшуку майна, а мотиви ухвали слідчого судді не спростовані. Зважаючи на це, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді має бути залишена без змін.

41.Під час судового засідання адвокат можливо наводив також інші аргументи, які не потребують детального аналізу. При цьому Суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, № 303-A; § 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). У цьому провадженні Суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторони захисту.

42.Керуючись статтями 98, 132, 170-173, 403, 404, 405, 407, 419, 532 КПК, колегія суддів постановила:

1. Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

2. Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29.12.2025 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3