У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , у рамках кримінального провадження, відомості про яке 17.04.2025 року внесені до ЄРДР за № 0000197, погоджене з прокурором, про застосування відносно :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, інваліда третьої групи, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, -

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих до нього матеріалів слідує, що слідчими СУ ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування, розпочате за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.332 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025 за №0000197.

25.10.2025 відповідно до ст.ст.276-278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, кваліфікуючими ознаками яких є незаконне придбання, зберігання, перевезення, а також незаконний збут психотропних речовин, вчиненні повторно, організованою групою..

Як встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше квітня 2025 року, ніде непрацюючий мешканець Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_7 , усвідомлюючи те, що шляхом проведення заборонених операцій у сфері обігу психотропних речовин є можливість швидко незаконно збагатитись, а також будучи обізнаним про місця та осіб, які займаються виготовленням психотропної речовини метамфетамін, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, спільно із своїми знайомими ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 стали на злочинний шлях нетрудового збагачення за рахунок вчинення протиправних дій, спрямованих на незаконний збут психотропних речовин та організували і очолили організовувану злочинну групу, до складу якої залучили своїх родичів та знайомих, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Переслідуючи кінцеву мету такої протиправної діяльності - отримання незаконного доходу, а як спосіб її досягнення перевезення, зберігання, пересилання та збут психотропних речовин з наступним оберненням отриманих грошових коштів на свою та співучасників користь, ОСОБА_7 , діючи як організатор очолюваного ним злочинного об`єднання, для реалізації своїх намірів розробив злочинний план, який передбачав наступні неправомірні дії:

- пошук потенційних покупців для збуту психотропної речовини, ведення перемовин із ними з цих питань;

- розподіл між ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 психотропної речовини, відповідно до обсягу можливого збуту.

- упакування психотропної речовини у спосіб, який би забезпечував неможливість вільного виявлення психотропної речовини сторонніми особами;

- перевезення та збут за грошові кошти незаконно виготовленої, забороненої в обігу речовини - «метамфетамін».

- отримання грошових коштів від збуту психотропної речовини з подальшим їх зняттям та розподілом між учасниками організованої групи.

Розраховуючи на довготривалість і систематичність передбачених планом злочинних дій та розуміючи неможливість самостійної реалізації злочинного задуму, ОСОБА_7 роз`яснив учасникам організованої ним злочинної групи ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 його суть та узгодив з ними ступені співучасті і роль кожного у цій діяльності для досягнення запланованого результату.

Зокрема, ОСОБА_7 , як організатор, опрацював і узгодив із співучасниками групи план реалізації злочинних дій, визначив роль кожного її учасника та розподілив між ними обов`язки. Крім того, визначив для себе у здійсненні подальших злочинних дій наступні функції: загальне керівництво та координацію дій всіх учасників організованої групи; розроблення плану вчинення злочинів, а за необхідності внесення до нього коректив; визначення та розподіл ролей між усіма учасниками організованої групи: встановлення та контроль за дотримання загальновизначених правил поведінки і конспірації в організованій групі; забезпечення всіх учасників організованої групи психотропною речовиною «метамфетамін», для її подальшого збуту; фінансування діяльності організованої групи; пошук потенційних покупців для збуту їм вказаної забороненої продукції; координація дії інших учасників групи під час готування та вчинення кримінальних правопорушень; здійснення контролю за обліком збутих психотропних речовин; розподіл отриманих від вчинення протиправної діяльності грошових коштів між учасниками організованої групи.

ОСОБА_9 , являючись активним учасником, створеної ОСОБА_7 , організованої групи, виконуючи відповідно до відведеної йому злочинної ролі функції співорганізатора такої групи, за вказівкою ОСОБА_7 безпосередньо розподіляв та передав, отриману від нього психотропну речовину іншим учасникам групи ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , а також особисто здійснював збут психотропних речовин, при цьому вживаючи заходів конспірації такої протиправної діяльності організованої групи, крім цього за відсутності ОСОБА_7 виконував функції організатора.

ОСОБА_8 , являючись активним учасником, створеної ОСОБА_7 організованої групи, виконуючи відповідно до відведеної йому злочинної ролі функції співорганізатора такої групи, за вказівкою ОСОБА_7 , організував роздрібну мережу збуту психотропних речовин, яку отримував від ОСОБА_7 , до якої залучив своїх знайомих ОСОБА_13 та ОСОБА_15 та інших не встановлених на даний час осіб. Крім цього, ОСОБА_8 на виконання відведеної йому організатором злочинної ролі здійснював передавав грошові кошти, отриманні в результаті незаконного збуту психотропних речовин організатору групи, брав участь в розподілі грошових коштів між всіма її учасниками.

ОСОБА_4 , являючись активним учасником, створеної ОСОБА_7 організованої групи, виконуючи відповідно до відведеної йому злочинної ролі виконавця злочину, за вказівкою ОСОБА_7 організував роздрібну мережу збуту психотропних речовин, яку отримував від ОСОБА_7 , залучивши до неї не встановлених на даний час осіб, передавав грошові кошти отримані в результаті збуту психотропних речовин організатору групи, здійснював безпосередній збут психотропної речовини «метамфетамін».

ОСОБА_11 , являючись активним учасником, створеної ОСОБА_7 організованої групи, виконуючи відповідно до відведеної йому останнім злочинної ролі виконавця злочину, особисто здійснював незаконний збут психотропних речовини, отриманих від ОСОБА_11 , особам з числа наркозалежних.

ОСОБА_12 , являючись активним учасником, створеної ОСОБА_7 організованої групи, виконуючи відповідно до відведеної йому останнім злочинної ролі виконавця злочину, отримував від співорганізатора групи ОСОБА_9 психотропну речовину «метамфетамін», яку надалі розфасувавши на окремі «дози» за вказівкою останнього незаконно збував особа з числа наркозалежних, а грошові кошти виручені від продажу передавав через ОСОБА_9 організатору ОСОБА_7 .

ОСОБА_14 , являючись активним учасником, створеної ОСОБА_7 організованої групи, виконуючи відповідно до відведеної йому останнім злочинної ролі виконавця злочину, отримував від співорганізатора групи ОСОБА_9 психотропну речовину «метамфетамін», яку надалі розфасувавши на окремі «дози» за вказівкою останнього незаконно збував особа з числа наркозалежних, а грошові кошти виручені від продажу передавав через ОСОБА_9 організатору ОСОБА_7

ОСОБА_13 , являючись активним учасником, створеної ОСОБА_7 організованої групи, виконуючи відповідно до відведеної йому останнім злочинної ролі виконавця злочину, отримував від співорганізатора групи ОСОБА_8 психотропну речовину «метамфетамін», яку надалі розфасувавши на окремі «дози» за вказівкою останнього незаконно збував особа з числа наркозалежних, а грошові кошти виручені від продажу передавав через ОСОБА_8 організатору ОСОБА_16 .

Дії членів організованої ОСОБА_7 злочинної групи були направлені на вчинення особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, організації мережі збуту «метамфетаміну» з метою подальшого отримання грошових коштів від такої протиправної діяльності. Кожен із учасників групи усвідомлював, що невиконання будь-ким із них своїх злочинних обов`язків позбавляло б можливості реалізувати заплановані протиправні наміри.

Дані обставини вимагали від кожного з учасників старанної, багатобічної та тривалої у часі підготовки до вчинення злочинів, узгодження дій між всіма учасниками, відданості та відповідальності кожного в умисній спільній злочинній діяльності, спрямованій на досягнення поставлених цілей.

Як встановлено, що 26.08.2025 о 15:15 год. ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи спільні злочинні наміри організованої ОСОБА_7 злочинної групи, знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» перебуваючи в транспортному засобі марки «SEAT», д.н.з. НОМЕР_1 запросив до нього ОСОБА_17 , який передав ОСОБА_4 13 000 гривень в якості попередньої оплати вартості психотропної речовини - метамфетамін та домовились зустрітись в цьому самому місці в вечірній час.

Надалі, о 21:07 год. 26.08.2025 ОСОБА_4 діючи у складі організованої ОСОБА_7 злочинної групи, до складу якої окрім нього також входили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також як безпосередні виконавці ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , попередньо отримавши при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах психотропну речовину від інших учасників злочинної групи, знаходячись на стоянці по вул. Ужгородська, 26, в місті Мукачево умисно, з корисливих мотивів незаконно збув ОСОБА_17 психотропну речовину метамфетамін вагою 5,1675 грам. (висновок експерта № СЕ-19/107-25/11539-НЗПРАП).

Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_4 підтверджується наступними зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновком судової експертизи, та іншими зібраними доказами у їх сукупності.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушеннях.

Повідомлення про підозру ОСОБА_4 повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, п. 32, Series А, N 182).

На думку сторони обвинувачення докази, які зібрані на даному етапі слідства є достатніми для застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення відповідного ступеню тяжкості.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, які належить до категорії особливо тяжких і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, з конфіскацією майна.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочини, які інкримінуються ОСОБА_4 , є особливо тяжкими і передбачають можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Крім цього, підозрюваний ОСОБА_4 проживає в м.Мукачево Закарпатської області, а тому наявний ризик того, що без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній зможе ухилятись від явки до органу досудового розслідування та суду, шляхом незаконного перетину державного кордону України.

2. Незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин кримінальних правопорушень та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань.

3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме впливати на інших на даний час не встановлених осіб (п.4 ч. 1ст. 177 КПК України), з якими ОСОБА_4 , діяв в організованій групі, і знаходячись на свободі може інформувати та скеровувати дії та показання осіб, які також причетні до його вчинення, однак на даний час не допитані. Крім цього, може підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання у кримінальному провадженні.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки зважаючи на особу підозрюваного він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю.

Не можливе і застосування до підозрюваного і запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу.

Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні підозрюваному цілодобово залишати житло не зможе унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів). Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, з метою запобігання вчинити підозрюваним ОСОБА_4 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Разом із тим, відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому на думку органу досудового розслідування розмір застави ОСОБА_4 слід не визначати.

Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обставини вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду.

За таких обставин, слідчий у клопотанні просить застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк шістдесят діб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених у такому підстав. Просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що підозра є обґрунтованою та наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема: підозрюваний може впливати на свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ухилятися від органу досудового розслідування та суду. Також додав, що злочин є особливо тяжким, а тому просив не визначати розмір застави.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення внесеного слідчим клопотання. Зазначив що клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України. Підозра є необґрунтованою та кваліфікація невірна. Протокол НСРД не стосується поданого клопотання. Його підзахисний на утриманні має двох дітей, дружину. Також є інвалідом 3-ої групи. Рідний брат жінки хворіє. Просив обрати відносно його підзахисного більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З матеріалів клопотання слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України, тобто у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту, та збуті психотропних речовин, вчинених організованою групою.

Відповідно до вимог ст.12 КК України, злочин за ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років.

Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_4 підтверджується наступними зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновком судової експертизи, та іншими зібраними доказами у їх сукупності.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який є особливо тяжкий, що спрямований саме на незаконне придбання та збут психотропних речовин широкому колу осіб, що придбавали наркотики, враховуючи наявні ризики, існування яких доведено, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить потреби досудового розслідування на даному етапі, та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного. В зв`язку з чим клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу, задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 при застосуванні до нього більш м`якого заходу, ніж тримання під вартою і в подальшому може продовжити скоювати аналогічні кримінальні правопорушення, тому існують ризики і в тому, що він особисто, чи шляхом використання зв`язків співучасників, може незаконно впливати на свідків з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань під час їх допиту в судовому засіданні.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно останнього у виді тримання під вартою.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_4 заходу забезпечення кримінального провадження - запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , суд враховує його особу, який має постійне місце проживання, а також те, що підозрюваний є молодим за віком, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, інвалід третьої групи та раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Однак при цьому, слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, оскільки збут психотропних речовин відбувався невизначеному колу осіб, інкримінований злочин було вчинено у складі організованої групи, в якій ОСОБА_4 була відведена роль виконавця, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, судом враховано також те, що ОСОБА_4 перебуваючи в працездатному віці ніде не працює.

Враховуючи зазначене, а також тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що в свою чергу, свідчить про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, що до підозрюваного ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку суду, з огляду на вказані вище обставини, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи ОСОБА_4 .

Частиною 3 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З матеріалів кримінального провадження та судового розгляду вбачається, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу психотропних речовин.

Враховуючи вищезазначене та приймаючи до уваги те, що наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, а також те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є особливо тяжким вчинений у сфері обігу психотропних речовин, вважаю за можливе, у відповідності до вимог ч.4 ст.183 КПК України, не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 176, -178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, інваліда третьої групи, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 17 год. 45 хв., 22.12.2025 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 17 год. 45 хв., 25.10.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1