Справа №699/243/17
Провадження №1-кп/690/41/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Багачеве

Багачевський міський суд Черкаської області

в складі: головуючий cудді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000509 від 15 листопада 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста КорсуньШевченківський, Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисників ОСОБА_5

ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000509 від 15.11.2016 ОСОБА_3 обвинувачуються в тому, що він 11.11.2016 близько 11 год. 00 хв., перебуваючи на Соборній площі в м.Корсунь-Шевченківський, Черкаської області, умисно, на грунті неприязних відносин, що виникли під час словесного конфлікту, наніс один удар головою в область зубів ОСОБА_7 , після чого, наніс один удар кулаком лівої руки в область нижньої щелепи потерпілого. Від отриманого удару ОСОБА_7 впав на асфальтовану поверхню на спину, при цьому його плечі та голова опинилися на мішку з насінням соняшника. В момент, коли потерпілий намагався підвестися, ОСОБА_3 наніс один удар правою ногою в область живота ОСОБА_7 та після того, як потерпілий схопившись рукою за живіт, вдруге намагався підвестися, ОСОБА_3 наніс ще два послідуючі один за одним удари правою ногою в область обличчя ОСОБА_7 .. В подальшому, коли потерпілий продовжував знаходитися у лежачому положенні на спині та закривався руками від ударів ОСОБА_3 , останній коліном лівої ноги, упершись у грудну клітку потерпілого, притиснувши його таким чином до асфальтованої поверхні вагою власного тіла, наніс близько 3-4 удари кулаком правої руки в область зубів ОСОБА_7 , одночасно відводячи праву руку потерпілого своєю лівою рукою у сторону, звільняючи тим самим область зубів потерпілого для нанесення ударів. Після чого ОСОБА_3 припинив наносити тілесні ушкодження ОСОБА_7 та залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-11-01/263 від 09.12.2016 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, тупої травми зубів верхньої і нижньої щелепи у вигляді травматичного вивиху 3 ступеня 1-2 верхніх правих зубів, 1-2 верхніх лівих зубів, 1-2 нижніх правих зубів, 1-2 нижніх лівих зубів, забійної рани нижньої губи. Тупа травма вказаних зубів привела до втрати цих зубів. Всі вищевказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, могли утворитися у строк, вказаний обстежуваним, не є небезпечним для життя, спричинили стійку втрату працездатності менш як на одну третину і по цих ознаках відноситься до ушкоджень середньої тяжкості. Діагноз «Забій лівої половини грудної клітки» не враховується при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень згідно п. 4.6. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України «Про розвиток і вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.02.1995, так як вони не підтверджені об`єктивними медичними даними. Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися в час та при обставинах, вказаних ОСОБА_7 в протоколі його допиту від 25.11.2016.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 сторона обвинувачення кваліфікує за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнав та пояснив, що він із своєю дружиною здійснюють діяльність з продажу цукру, муки, круп та взуття на ринку в м.Корсунь-Шевченківський. Їхнє торгове місце знаходиться на Соборній площі біля дороги. А недалеко від них приблизно за метрів п`ятнадцять свою торгівельну діяльність здійснює потерпілий, який також продає цукор. В той день вони були на своїх робочих місцях і здійснювали свою діяльність. По причині того, що люди купили мішок цукру в нього, а не в ОСОБА_7 то ОСОБА_7 прийшов на його місце торгівлі і почав кричати та всіх ображати. Потім ОСОБА_7 повернувся на своє місце торгівлі. Через деякий час він вирішив підійти до ОСОБА_7 та зробити йому зауваження, що так неможна себе поводити. Він підійшов до ОСОБА_7 та зробив йому зауваження. В цей час ОСОБА_7 напевно схопив його за одяг та потягнув на себе. І вони разом впали на мішки, які були на торговельній точці ОСОБА_7 .. ОСОБА_7 впав спиною на мішки, а він зверху на нього. Навіть не встиг витягнути свої руки з карманів куртки. Їм відразу допомогли підвестися. ОСОБА_7 він не бив і ніяких тілесних ушкоджень ні він, ні ОСОБА_7 від цієї секундної сутички не отримали. Він відразу пішов на своє робоче місце. ОСОБА_7 вслід йому погрожував та казав, що він за це заплатить. Через деякий час ОСОБА_7 сів до свого автомобіля та поїхав. Більше ОСОБА_7 в той день він не бачив.

Він вважає, що доказів його вени у нанесенні ним умисно тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду стороною обвинувачення суду не надано. Всі докази ґрунтуються виключно на припущеннях та зі слів потерпілого. Цивільний позов потерпілого він не визнає, вважає його безпідставним та не обґрунтованим, та не підтвердженим належними доказами його вини у заподіяні матеріальної та моральної шкоди. Він відмовляється від можливості бути звільненим від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. А тому просить суд за результатами розгляду даного кримінального провадження його виправдати.

Позицію обвинуваченого також підтримав його захисник.

В судовому засіданні був допитаний потерпілий та свідки, на покази яких сторона обвинувачення посилається, як на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що в листопаді 2016 року він перебував на Соборній площі, на своєму робочому місці на ринку м. Корсунь-Шевченківський. Де здійснював реалізацію цукру та інших продуктів. Того дня об одинадцятій годині до нього несподівано підійшов ОСОБА_8 , який також має торгову точку на площі. Даний громадянин був настроєний вороже. ОСОБА_8 наніс йому удар головою в область зубів. Після отримання удару він відчув сильний біль, але залишився стояти на ногах. Потім ОСОБА_8 наніс йому удар якоюсь рукою, якою він не помітив в область нижньої щелепи. Від цього удару він впав і втратив свідомість. Коли прийшов до тями через декілька секунд, намагався підвестися. Але ОСОБА_9 почав бити його ногами. Після чого сів на нього зверху, притиснув його колінами і продовжував наносити удари по обличчю та по зубах. Він закривався від ударів руками. Після ударів із зубів пішла кров і він втратив знову свідомість. Він до ОСОБА_9 фізичної сили не застосовував, тільки захищався.

В нього до події з ОСОБА_9 були добрі, дружні відносини. На його думку конфлікт виник із-за конкуренції продажу цукру. Того дня він посварився з ОСОБА_9 з цього приводу.

Їх ніхто не розбороняв, оскільки це все було дуже швидко. Коли ОСОБА_9 побачив, що у нього пішла кров, встав і пішов. Йому допоміг підвестися ОСОБА_10 , він був поряд і все бачив.

Перший удар був нанесений йому зненацька, він його абсолютно не очікував. Він ОСОБА_9 ніяких ушкоджень у відповідь не наносив. До моменту нанесення йому ударів по зубах, вони були в нього в нормальному стані. Скарг ніяких не було.

Кількість нанесених йому ударів він не рахував. Після конфлікту в нього текла кров і йому було дуже погано. Він не між продовжувати працювати, а тому попросив ОСОБА_10 визвати поліцію. А сам сів в машину і поїхав до поліції. Однак по дорозі зрозумів, що в нього немає паспорта то поїхав до дому. Коли приїхав додому то побачив, що в нього зуби просто лежать. Якісь зуби були обламані, а якісь держались на деснах.

Потім він заїхав до поліції і написав там заяву. Чи писав він там якісь пояснення він не пам`ятає. У поліції йому порадили піти пішки до лікарні. Не їхати на автомобілі, бо йому було дуже погано. Він попросив поліцейських виїхати на місце події, але йому сказали, що в них немає бензину.

Пішки по тихеньку він пішов до лікарні. В лікарні на швидкій допомозі йому надали медичну допомогу. Його оглянув лікар судмедексперт ОСОБА_11 і його направили на Черкаси. Того дня разом з ОСОБА_12 він їздив до Черкаської обласної лікарні. Там його оглянув лікар, зробили знімки та направили на лікування за місцем проживання. В Черкасах його також опитували працівники поліції. За місцем проживання він проходив лікування у відділенні. Чи робив він рентген зубів в той день в м.Корсунь-Шевченківський він не пам`ятає. Всі знімки, які він робив в Черкасах він передав до лікарні. В нього були синці і на інших частинах тіла.

За весь час після конфлікту ОСОБА_9 не цікавився станом його здоров`я.

Перший раз його допитували після того як він виписався із лікарні 25.11.2026 року, як потерпілого. Також з ним проводився слідчий експеримент.

Цивільний позов від 16.04.2017 він підтримує в повному обсязі, розгляд кримінального провадження просив суд завершити у його відсутності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він перебуває з потерпілим у нормальних відносинах. Є чоловіком сестри потерпілого. Відносин з обвинуваченим у нього ніяких немає. Йому відомо, що у потерпілого з обвинуваченим відносини були напружені, вони конфліктували на ринку. Одного дня восени у вечірній час подзвонила мати потерпілого і попросила приїхати, бо ОСОБА_14 побили. Вони з дружиною зібралися і приїхали до них. Коли приїхали то побачили, що у потерпілого зуби просто лежали. Потерпілий повідомив, що його побив ОСОБА_9 . Латун вдарив його головою, а коли він упав, він сів зверху і бив. Скільки він наніс ударів, йому невідомо. Видно було, що він язиком ложив передні зуби, вони трималися ніби на ниточці. Жалівся, що в нього болить голова та спина. Пошкоджені були передні верхні і передні нижні зуби. До цієї події зуби в ОСОБА_15 були на місці. А коли він спитав ОСОБА_15 чи їздив він до лікарні, то він повідомив, що їздив, але його не захотіли приймати, не було кому. Бо в той день в стоматології померла медсестра і всі були на похороні. Він сказав ОСОБА_15 , що так не годиться і заставив його одягтися та поїхати до лікарні. Вони приїхали до лікарні на швидку допомогу і їх там записали. Стоматолога на місці не було. І тоді він подзвонив до свого стоматолога ОСОБА_16 і він приїхав. Оглянув ОСОБА_14 і сказав те, що він бачить, що у ОСОБА_14 зуби переломані і відділені від коріння. Лікар викликав флюорографа, який зробив знімок. Лікар подивився знімок і сказав, що підозрює, що може бути надкол щелепи. В лікарні він нічого зробити не може, а треба везти в Черкаси. І він повіз ОСОБА_15 у Черкаси по направленню. По часу це було десь пів дев`ятого вечора. Поїхали в обласну лікарню. Показали ОСОБА_15 черговому дікарю. Він сказав, що про випадок необхідно повідомити поліцію. ОСОБА_15 направили в щелепно-лицьову хірургію. Там лікар сказав, що у нього є підозра на струс мозку і направив його на УЗІ, зробили УЗІ, після УЗІ лікар його подивився, написав заключення і вони вийшли з відділення. Біля лікарні їх чекали працівники поліції, які попросили ОСОБА_15 сісти до них в автомобіль, де ОСОБА_15 написав заяву та розповів обставини. Потім вони поїхали додому, ОСОБА_15 проходив лікуванні у ОСОБА_17 . Скільки часу він лікувався, він не пам`ятає. ОСОБА_15 повідомляв, що свідком події на торговій точці був ОСОБА_10 . Момент побиття він особисто не побачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що ОСОБА_9 він знає, раніше торгував з ним на базарній площу. Відносин з ОСОБА_9 немає. Потерпілий ОСОБА_15 також йому знайомий, з ним також торгували. Дату конфлікту він не пам`ятає, в той день, він, ОСОБА_9 та ОСОБА_15 перебували на базарній площі, працювали. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_15 виник словесний конфлікт з приводу продажу цукру. На ОСОБА_15 до конфлікту видимих тілесних ушкоджень не було. Коли виник конфлікт, то ОСОБА_15 щось бігав на точку до ОСОБА_9 . А потім через деякий час ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_15 . Про що вони розмовляли він не чув. Чув, що виникла сварка. А коли він вернувся до точки, то бачив, що ОСОБА_15 лежав на мішках. Латун стояв. На ОСОБА_15 тілесних ушкоджень не було. Коли всі розійшлися ОСОБА_15 підвівся, поскладали товар, сів у машину і поїхав. Крові на обличчі у ОСОБА_15 не було. В той день пізніше він бачив ОСОБА_15 біля лікарні. Тілесних ушкоджень на ньому він не бачив. ОСОБА_19 у ОСОБА_15 всі були на місці, щоб ОСОБА_9 наносив удари ОСОБА_15 він не бачив. Під час досудового розслідування спільні знайомі його та ОСОБА_15 просили дати покази на користь потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що ні словесного конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_15 він не чув і фізичного конфлікту не бачив. Тільки на слідуючий день чи через день, коли він приїхав на площу, то говорив з ОСОБА_9 , який розповів, що ОСОБА_15 вчора получив. А ОСОБА_15 до нього телефонував та сказав, що його побив ОСОБА_9 . До цієї події у них з ОСОБА_15 були дружні відносини. Вони однокласники з першого класу. ОСОБА_15 він побачив десь через два місяці після події. ОСОБА_15 через його брата намагався просити ОСОБА_10 дати неправдиві покази.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що проживає в м.Корсунь-Шевченківський та знає потерпілого і обвинуваченого. Відносини з потерпілим у нього дуже добрі, з обвинуваченим відносин немає. На час події він здійснював підприємницьку діяльність на ринку. З обвинуваченим та потерпілим бачилися майже щодня. До події у ОСОБА_15 було відмінне здоров`я, ушкоджень ніяких не було, ОСОБА_19 були на місці. Саму подію він не бачив, бо перебував на лікуванні. З ОСОБА_15 вони зустрілися в той день у лікарні в неврологічному відділенні. ОСОБА_15 був в поганому стані. У нього були вибиті зуби, верхні вісім зубів. Чи були якісь інші ушкодження на ньому він не пам`ятає. ОСОБА_15 сказав, що його побив ОСОБА_9 із-за торгівлі. Коли він лежав, то ОСОБА_9 бив його ногами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив, що він проживає в м. Корсунь-Шевченківський, точної дати він не пам`ятає, це було років 6-7 тому, восени, в першій половині дня в годин 10-11 він торгував на базарі в м. Корсунь-Шевченківський. На відстані приблизно 8 метрів була точка, на якій торгував ОСОБА_15 , а навпроти нього торгував ОСОБА_23 . В той час на базарі людей було вже не багато. Він почув, що ОСОБА_15 підбіг до ОСОБА_24 з лайкою. В той час ОСОБА_9 розмовляв із ОСОБА_25 . ОСОБА_15 покричав та побіг. Через деякий час почув, що хтось кричить. Подивившись в право побачив, що ОСОБА_15 з ОСОБА_9 стояли, а потім впали і відразу підвелися. ОСОБА_26 щось кричав. Він не бачив щоб ОСОБА_9 наносив якісь удари ОСОБА_15 , вони просто стояли і впали на мішки з товаром. Конфлікт тривав секунд 5-10. На ОСОБА_15 якихось видимих ушкоджень не було. ОСОБА_15 сів в машину і поїхав. І до кінця дня його не було. Доторговував на його точці ОСОБА_10 . До конфлікту у ОСОБА_15 ніяких ушкоджень не було. Щодо зубів, то вони в ОСОБА_15 були в неналежному стані, це було видно. Щоб ОСОБА_9 наносив ушкодження ОСОБА_15 він не бачив. Крові на обличчі у ОСОБА_15 він не бачив. Що ОСОБА_9 побив ОСОБА_15 він почув на базарі на другий день від матері ОСОБА_15 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснила, що дату події вона не пам`ятає, пам`ятає, що це було восени, було холодно. Вона торгувала на базарі і почула крики. Там торгував ОСОБА_15 , до якого підійшов ОСОБА_28 . Вони балакали, балакали та впали. ОСОБА_15 впав на товар, а ОСОБА_29 на нього зверху. Потім їх попіднімали і вони розійшлися. ОСОБА_15 обурювався та кричав в сторону ОСОБА_9 . Вони і не зрозумілі із-за чого був спір. ОСОБА_15 впав спиною на товар, а ОСОБА_9 на нього. ОСОБА_9 ніяких ударів не наносив. ОСОБА_15 пообурювався і поїхав. Видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_15 до події не було. ОСОБА_19 у нього були в неналежному стані. Багато їх у нього не було. ОСОБА_30 не бив. Він своїм тілом накрив ОСОБА_15 на мішках. Ніякої крові у ОСОБА_15 не було. Він був емоційно збуджений, кричав і погрожував ОСОБА_9 , що той за все буде платити. Через декілька днів ОСОБА_15 вже був на своїй торговій точці.

Також обґрунтовуючи вину ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на інші докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

?витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.11.2016 (т.1 а.п.142);

?висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 05-11-01/251 від 23.11.2016 (т.1 а.п.20-21);

?протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_7 від 14.11.2016 про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.п.145-146);

?висновок експерта № 05-11-01/263 від 09.12.2016 (т. 1 а.п.147-148);

?протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 від 21.03.2017 та фото таблиця до нього (т.1 а.п.149-158);

?висновок експерта № 05-11-01/28 від 17.04.2019 (т.2 а.п.93-94).

Відповідно до ч.1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі, винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності (прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, як це встановлено у ст. 85 КПК України), допустимості (отримання у порядку, встановленому цим Кодексом, а саме у ст. 86 КПК України), достовірності (чи відповідає фактичним обставинам справи), а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Надаючи оцінку вищевказаним доказам суд виходить з наступного.

Відповідно до рішення Конституційного суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими й використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав й свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Суд критично ставиться до показів потерпілого ОСОБА_7 , які стали основою пред`явлення обвинувачення ОСОБА_3 , оскільки дані покази в частині нанесення йому тілесних ушкоджень їх кількості та механізму їх нанесення саме ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження як вході досудового розслідування, так і вході судового розгляду. Вони просто відсутні. Також в матеріалах кримінального провадження відсутні матеріали первинного огляду потерпілого в медичному закладі на предмет наявності видимих тілесних ушкоджень в день їх заподіяння. Також в матеріалах кримінального провадження відсутній протокол огляду місця події. З протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що він проведений виключно за участі потерпілого на основі виключно його показів. Покази дані обвинуваченим ОСОБА_3 стороною обвинувачення не спростовані жодним доказом.

Суд, оцінивши надані стороною обвинувачення та самим потерпілим докази в їх сукупності, вважає їх такими, що не підтверджують що кримінальне правопорушення, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, вчинене саме ОСОБА_3 по відношенню до потерпілого, а тому суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину, не приймає їх як докази сторони обвинувачення.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справах «Капо проти Бельгії» «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням які надані суду стороною обвинувачення та дослідженні в ході судового розгляду в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Суд визнає, що покази потерпілого, який є ініціатором притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та заінтересований в результатах кримінального провадження, щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень не доводить факту заподіяння їх від умисних дій сторонніх осіб.

Безперечних доказів, які б прямо вказували на те, що ОСОБА_3 за обставин, викладених в обвинуваченні, були спричинені тілесні ушкодження, не зібрано.

Таким, чином, приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що надані стороною обвинувачення в судовому засіданні докази, не підтверджують вину обвинуваченого у інкримінованому злочині.

Інших доказів, які б доводили та переконливо свідчили про винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення суду стороною обвинувачення не надано.

У ограну досудового розслідування була можливість у повній мірі провести досудове розслідування, зібрати належно докази для посилання щодо винуватості чи не винуватості у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_3 відповідно до вимог КПК України, однак сторона обвинувачення цим не скористалася.

Але не зважаючи на дані обставини сторона обвинувачення виступаючи в судових дебатах підтримала пред`явлене обвинувачення в повному обсязі та прокурор просила суд визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та обрати йому покарання два роки позбавлення волі, застосувати ст.75, 76 КК України, а також відповідно до вимог ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Однак врахувавши всі обставин суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме - верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності ОСОБА_3 до кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. А тому, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення, суд приходить до переконання про недоведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з недоведеністю його участі у його вчиненні, в зв`язку з чим ОСОБА_3 необхідно визнати невинуватим та виправдати у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає слід залишити без розгляду.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речовий доказ у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. 369-371,373,374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 немає.

Вирок суду може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду, через Багачевський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а виправданим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку невідкладно вручається прокурору та виправданому.

Головуючий ОСОБА_1