Справа № 214/9556/25
У Х В А Л А

про продовження тримання під вартою

29 жовтня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001101 від 03.09.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, пославшись при цьому на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: так, обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за один з яких законом передбачено покарання на строк від 5 до 8 років, а тому, знаючи про тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, може переховуватись від суду, при цьому обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення тотожних злочинів, не працює, а отже, не має законного джерела для існування, а також не має міцних соціальних зв`язків, а отже, перебуваючи на волі, може вчинити нове кримінальне правопорушення, а також у незаконний спосіб впливати на свідків, а тому прокурор уважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить можливість уникнути перелічені ризики.

Обвинувачений у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував, пояснив, що не збирається переховуватись від суду.

Захисник обвинуваченого також проти задоволення клопотання прокурора заперечував у зв`язку з недоведеністю у належний спосіб їх існування та просив змінити обраний відносно обвинуваченого діючий запобіжний захід на запобіжний захід у вигляд домашнього арешту.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання з додатками та матеріали кримінального провадження, приходить до такого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

05 вересня 2025 року ухвалою слідчого судді цього суду було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 листопада 2025 року.

Отже, вирішуючи клопотання прокурора, суд приходить до висновку, що обставини, за яких обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не змінились: так, обвинувачений обвинувачується у вчиненні умисних корисливих тяжких злочинів, один з яких було вчинено повторно та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, і хоча зазначена обставина сама по собі не може бути підставою для існування ризику, що обвинувачений може переховуватись від суду, однак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також суд бере до уваги, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні злочинів, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, тобто особою, що проходить військову службу за призовом під час загальної мобілізації,який набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, і ці обов`язки покладають на військовослужбовців а особливо в умовах воєнного стану особливу відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень.

Також суд бере до уваги, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення тотожних злочинів, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, що судовий розгляд справи по суті не розпочато та в судовому засіданні не допитано свідків, а тому, зважаючи на вищевикладене, є підстави вважати про існування ризиків, що обвинувачений, знаходячись на волі та знаючи про тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, може переховуватись від суду, вчиняти нові злочини або у незаконний спосіб впливати на свідків.

При цьому суд зауважує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є вчиненим під час воєнного стану, а саме коли особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану.

Також суд бере до уваги правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 10.02.2011 року «Харченко проти України» та від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції», згідно з якими, коли є в наявності конкретний суспільний інтерес, то такий інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

Доказів, які б указували на такий стан здоров`я обвинуваченого, який не дозволяє тримати його під вартою, з боку сторони захисту суду не надано.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що за таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 315, 331, 369, 371, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці, тобто до 29 грудня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено та проголошено 03 листопада 2025 року.