н/п 1-кп/953/1075/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2025 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000471 від 09.09.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, офіційно не працюючої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей 2012 та 2014 року народження, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

1) 10.11.2021 Слобідським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року замінено покарання у вигляді штрафу на покарання у вигляді 240 годин громадських робіт;

2) 24.02.2023 Новобаварським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн;

3) 22.10.2024 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 2 роки 30 днів, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн постановлено виконувати самостійно;

4) 13.03.2025 Слобідським районним судом за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років 3 місяців пробаційного нагляду, покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн постановлено виконувати самостійно,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,

У С Т А Н О В И В:

13 березня 2025 року ОСОБА_3 засуджена вироком Слобідського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки 3 місяці та штрафу у розмірі 17 000 грн, який постановлено виконувати самостійно, з покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

12 травня 2025 року ОСОБА_3 прибула до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де була письмово ознайомлена з порядком і умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду та попереджена про кримінальну відповідальність, відповідно до ч. 3 ст. 389 КК України.

Відповідно до постанови начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» про встановлення днів явки на реєстрацію, ОСОБА_3 зобов`язана з`являтися до органу пробації Київського району м. Харкова кожну 1 (першу), 2 (другу), 3 (третю) та 4 (четверту) середу кожного місяця.

Однак ОСОБА_3 , ігноруючи виконання покладених на неї вироком суду обов`язків, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, без поважних причин не з`явилась для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації для відбування покарання, призначене вироком Слобідського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року, та не прибула 28 травня 2025 року, 20 серпня 2025 року, 03 вересня 2025 року, 24 вересня 2025 року, 01 жовтня 2025 року до уповноваженого органу з питань пробації.

Відповідно до ч. 4 ст. 49-1 КВК України засуджені до покарання у виді пробаційного нагляду зобов`язані виконувати визначені законом та покладені судом обов`язки та з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації.

Отже під час перебування на обліку у Київському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучи попередженою про наслідки невиконання своїх обов`язків, покладених на неї вироком Слобідського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року, з метою ухилення систематично не з`являлась за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, а саме: 28 травня 2025 року, 20 серпня 2025 року, 03 вересня 2025 року, 24 вересня 2025 року, 01 жовтня 2025 року, чим допустила неявку та фактично не відбула покарання у виді пробаційного нагляду.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 389 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, щиро розкаялася у скоєному, погодилася з кваліфікацією вчиненого діяння та підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті.

Показання ОСОБА_3 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у пред`явленому обвинуваченні визнала повністю, її показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченої та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, форму вини і спрямованість умислу, мотив кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченої, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваної, дослідженням матеріалів експертиз та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченої, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує суд у тому, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 389 КК України як ухилення засудженої від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що вона раніше неодноразово судима, незаміжня, офіційно не працевлаштована, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого нею кримінального правопорушення, у скоєному щиросердечно розкаялася, критично оцінює свою протиправну поведінку, осуджує її та бажає залагодити провину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує її покарання, є рецидив злочинів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до абз. 7 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Санкцією частини 3 статті 389 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_3 є матір`ю двох малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто жінкою, яка має дітей віком до 14 років, тому з урахуванням ч. 3 ст. 61 КК України, їй не може бути призначено покарання, визначене санкцією ч. 3 ст. 389 КК України, при тому, що санкція статті не містить альтернативних видів покарання.

Оскільки судом не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, а передбачений санкцією цієї статті вид покарання не може бути до неї застосований як до жінки, що має дітей віком до 14 років, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 389 КК України, на підставі ч. 1 ст. 74 КК України у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання.

Суд враховує, що ОСОБА_3 засуджена вироком Слобідського районного суду за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України від 13 березня 2025 року до покарання у вигляді 2 років 3 місяців пробаційного нагляду та покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. яке постановлено виконувати самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Оскільки покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 389 КК України, не може бути застосовано до ОСОБА_3 та вона звільняється від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, у суду відсутні підстави для призначення їй покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України.

З огляду на вищевикладене, цей вирок та вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року слід виконувати самостійно.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Щодо ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався і, зважаючи на характер призначеного покарання, його обрання є недоцільним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання, передбаченого ч. 3 ст.389 КК України, на підставі ч. 1 ст. 74 КК України у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення їй покарання, передбаченого санкцією цієї статті.

Вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року виконувати самостійно.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України, не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1