справа № 607/5522/23
провадження № 51-4638км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації (далі - РФ), уродженця м. Фергана Узбецької РСР СРСР, місце проживання невідоме, робоча адреса: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області вироком від 22 березня 2024 року засудив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 110 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
2. Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у посяганні на територіальну цілісність і недоторканність України, вчиненому особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, що призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків.
3. Так, ОСОБА_7 , бувши депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ, уповноваженим брати участь у засіданнях палати й голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, зокрема про ратифікацію міжнародних договорів РФ, під час засідань указаного органу, що відбулися 15 й 22 лютого 2022 року за адресою: вул. Охотний ряд, 1, м. Москва, РФ, діючи умисно, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, порушуючи принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимоги ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй і декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХIХ), статей 1-3, 68 Конституції України, з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Основним Законом України, з мотивів перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, а також задля розширення впливу РФ і відновлення контролю над політичними й економічними процесами в Україні за попередньою змовою з іншими депутатами, представниками влади і збройними силами РФ підтримав постанову Державної Думи РФ зі зверненням до Президента РФ про визнання окупованих РФ територій Донецької та Луганської областей України, так званих Донецької та Луганської народних республік (далі - ДНР і ЛНР), самостійними, суверенними та незалежними державами й ратифікацію договорів про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званими ДНР і ЛНР.
4. Унаслідоквизнання 15 лютого 2022 року інших державних утворень, так званих ДНР і ЛНР, у межах міжнародно визнаних кордонів України на її території та ратифікації 22 лютого 2022 року договорів про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим ДНР і ЛНР здійснила 24 лютого 2022 року повномасштабне військове вторгнення на територію України, де розпочала бойові дії з метою зміни меж державного кордону України, що призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків у вигляді отримання людьми тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, знищення будівель, майна й інфраструктури.
5. Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 26 червня 2024 року залишив без змін вирок місцевого суду.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 26 червня 2024 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На думку заявника, в основу вироку суд першої інстанції поклав дані, яких недостатньо для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК, а апеляційний суд обмежився перерахуванням доказів і загальними формулюваннями щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та не мотивував своєї відмови в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту. Зазначає, що під час досудового та судового слідства не здобуто переконливих доказів того, що ОСОБА_7 брав участь у засіданнях Державної Думи РФ і голосував стосовно вказаних у вироку питань, адже відеоматеріали, скриншоти сторінок в мережі «Інтернет» суд не міг брати до уваги через неможливість їх перевірки на законність і допустимість. Наголошує, що в основу обвинувального вироку суд поклав докази, які не є оригіналами та які сторона обвинувачення зібрала не у встановлений законом спосіб, адже всі вони були отримані шляхом здійснення копій з мережі «Інтернет», що вказує на їх недопустимість і неналежність у розумінні статей 85, 86 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). З урахуванням наведеного, апеляційний суд, на думку скаржника, мав повторно дослідити письмові докази, на чому наполягала сторона захисту, проте попри вимоги закону не зробив цього.
Позиції учасників судового провадження
7. Прокурор ОСОБА_5 заперечувала стосовно задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , просила залишитибез змінисудові рішення щодо ОСОБА_7 .
8. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
9. Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
10. Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
11. Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, згідно зі ст. 438 КПК, є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
12. З будь-яких інших причин касаційний суд не вправі втручатися в рішення судів попередніх інстанцій та виходить із фактичних обставин, установлених ними. Тож аргументи захисника щодо незгоди з оцінкою судом доказів з точки зору їх достовірності, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що по суті зводяться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на вимоги ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Натомість зазначені обставини перевірив апеляційний суд.
13. Висновок про подію кримінального правопорушення, доведеність участі ОСОБА_7 впосяганні на територіальну цілісність і недоторканність України, вчиненому особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, що призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків, за викладених у вироку обставин місцевий суд зробив, дотримуючись принципів змагальності, рівності сторін та вимог ст. 23 КПК, на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні.
14. Апеляційний суд, перевіряючи вирок в апеляційному порядку з урахуванням приписів статей 404, 405 КПК, належним чином дослідив доводи, викладені в апеляційній скарзі, та небезпідставно ухвалив рішення про відповідність постановленого стосовно ОСОБА_7 вироку вимогам статей 370, 374 КПК.
15. Фактичні обставини кримінального провадження були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції під час провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , доводи якої є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі. У ході провадження колегія суддів апеляційного суду, дотримуючись вимог процесуального закону, дослідила матеріали справи, перевірила доводи про недоведеність вини обвинуваченого належними й допустимими доказами, провела судові дебати. Поділяючи викладені у вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 висновки й мотиви прийнятого рішення, апеляційний суд законно та обґрунтовано постановив залишити цей вирок без змін.
16. Зокрема, апеляційний суд погодився з правильністю обґрунтування місцевим судом вироку:
- даними копії протоколу огляду від 10 березня 2022 року з долученими до нього диском з відеозаписом та скриншотами, а також окремим додатком - поіменним списком усіх депутатів, що брали участь у засіданні 15 лютого 2022 року, відповідно до яких об`єктом огляду є сторінки в мережі «Інтернет» за посиланнями, наведеними у вироку, на яких розміщено інформацію з поіменним списком депутатів Державної Думи РФ, які голосували за звернення до президента РФ з проханням про визнання незалежності так званих ДНР і ЛНР, серед яких у засіданні 15 лютого 2022 року брав участь ОСОБА_7 , проголосувавши ствердно за таке звернення;
- даними копії протоколу огляду від 27 березня 2022 року з долученими до нього скриншотами робочого комп`ютера, згідно з якими об`єктом огляду є інформація у всесвітній мережі «Інтернет» про вторгнення РФ в Україну, а саме про наслідки російського вторгнення, вчинення воєнних злочинів та геноциду з боку РФ, бомбардування військами РФ житлових кварталів та критичної інфраструктури, зокрема наслідки російського вторгнення до міст Маріуполя і Сєвєродонецька Луганської області й інших, ракетних ударів збройними силами РФ по території України, що міститься за посиланням, наведеним у вироку;
- даними копії протоколу огляду від 27 березня 2022 року з долученими до нього скриншотами робочого комп`ютера, згідно з якими об`єктом огляду є Постанова Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27 січня 2015 року № 129-VIII;
- даними копії протоколу огляду від 06 квітня 2022 року з долученими до нього скріншотами робочого комп`ютера, згідно з якими об`єктом огляду є інформація у всесвітній мережі «Інтернет», розміщена 05 квітня 2022 року на сайті Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, за посиланням, наведеним у вироку, про нанесення РФ за 40 днів повномасштабного вторгнення Україні та її громадянам безпрецедентних втрат і збитків, як найболючіших і непоправних - у вигляді людських життів, так і економічних - у вигляді сотень і тисяч знищених будинків, сотень мостів, шкіл, дитячих садочків та лікарень, аеропортів, підприємств, десятків тисяч зруйнованих доріг, які за підрахунками експертів Київської школи економіки, здійсненими в співпраці з Мінреінтеграції та урядовою командою в рамках проєкту «Росія заплатить», станом на 01 квітня 2022 року становили щонайменше 68 мільярдів доларів США;
- даними протоколу огляду з долученими до нього скриншотами та додатками від 30 квітня 2022 року інформації, розміщеної в мережі «Інтернет» на сайті Державної думи РФ, а саме договорів між РФ і ЛНР та РФ і ДНР, ратифікованих Федеральним законом 22 лютого 2022 року;
- даними протоколів огляду з долученими до них скриншотами від 13 квітня та 18 липня 2022 року інтернет-сторінок сайтів «ВКонтакте» та «Одноклассники», які містять інформацію про особисті дані ОСОБА_7 , а також про те, що він повністю підтримує політику РФ;
17. Спростовуючи наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, апеляційний суд зазначив, що надані стороною обвинувачення докази є належними і допустимими, місцевий суд дав їм правильну юридичну оцінку, кваліфікувавши дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 110 КК, а отже підстави піддавати сумнівам висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відсутні.
18. Визнаючи хибними доводи захисника щодо неможливості перевірити на предмет першоджерела відеоматеріали та скриншоти з поіменним списком усіх депутатів, які брали участь у засіданнях Державної Думи РФ, а також те, чи брав ОСОБА_7 участь у цих засіданнях та голосуванні з указаних вище питань, колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на те, що сайт Державної Думи РФ містить пошуковий рядок для віднайдення назв нормативних актів із зазначенням даних про депутатів, які за них голосували. На сторінці нормативного акта, у голосуванні за який, за версією слідства, брав участь обвинувачений, дійсно є інформація про те, що ОСОБА_7 підтримав цей законопроєкт, як про це вказано в протоколі огляду. Інформація на сайті Державної Думи РФ є загальнодоступною і не викликає сумнівів у її достовірності. Крім того, інформацію про прийняття Державною Думою РФ цього рішення було опубліковано в офіційних джерелах масової інформації РФ. Керуючись положеннями ст. 99 КПК, згідно з якими для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур, та беручи до уваги, що в цьому кримінальному провадженні неможливо отримати оригінали вказаних протоколів з відповідними голосуваннями через збройну агресію РФ проти України, апеляційний суд обґрунтовано визнав згадані відеоматеріали та скриншоти належними й допустимими доказами, зауваживши при цьому, що вина ОСОБА_7 підтверджується й іншими доказами, які суд оцінив разом у сукупності та взаємозв`язку.
19. Твердження сторони захисту про те, що протоколи оглядів інтернет-ресурсів є недопустимими та неналежними доказами, адже об`єктом оглядів була інформація з мережі «Інтернет», яку здобуто в порядку, не передбаченому КПК (усі письмові та відеодокази не є оригіналами документів, а їх отримано шляхом здійснення копій відомостей з мережі «Інтернет», що суперечить вимогам статей 85, 86 КПК), Суд вважає неспроможними з таких міркувань.
20. Верховний Суд неодноразово наголошував, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону зумовлює недопустимість доказу. Закон зобов`язує суд визначити допустимість доказу з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним і яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Для визнання доказу недопустимим на підставі ч. 1 ст. 87 КПК суд повинен указати, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу, посилаючись на норми Конституції України та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права та свободи, і має обґрунтувати, чому він уважає, що порушення фундаментального права або свободи є настільки істотним, що зумовило визнання доказу недопустимим.
22. Суд не має підстав уважати, що інформацію з мережі «Інтернет» було здобуто та здійснено її огляд з порушенням конвенційних або конституційних прав обвинуваченого.
23. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
24. Згідно із ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин учинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
27. Підстав для визнання згаданих вище копій протоколів, у яких зафіксовано здійснення оглядів в мережі «Інтернет» офіційних і загальнодоступних інтернет-сайтів та інтернет-видань органів державної влади РФ, недопустимими й неналежними доказами Верховний Суд не вбачає.
28. Суди попередніх інстанцій поза розумним сумнівом установили, що ОСОБА_7 , бувши представником влади, за попередньою змовою групою осіб учинив посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, що призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків.
29. Беручи до уваги встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи, Верховний Суд робить висновок, що застосування ч. 3 ст. 110 КК у цьому випадку було передбачуваним і не суперечить вимогам ст. 7 Конвенції.
30. Покарання ОСОБА_7 призначено з дотриманням правил статей 50, 65 КК, є достатнім і необхідним для виправлення винуватого й попередження вчинення нових злочинів ним та іншими особами.
31. Що стосується доводів захисника про те, що суд апеляційної інстанції повторно не дослідив доказів, то вони також не є обґрунтованими.
32. У контексті положень ч. 3 ст. 404 КПК при апеляційному перегляді в суду не виникає обов`язку досліджувати всю сукупність доказів з дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. У ч. 2 ст. 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах і документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але в разі коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, то суду апеляційної інстанції, якщо він погодився з ними, немає потреби знову досліджувати ці ж докази в тому ж порядку, як це було зроблено в місцевому суді.
33. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо допустимості, належності й достатності доказів, які були предметом ретельного дослідження, а отже повторне дослідження вже встановлених обставин не було потрібно.
34. Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що за результатами розгляду касаційної скарги не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли би бути безумовними підставами для скасування судових рішень. Касаційна скаргазахисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 необхідно залишити без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 26 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3