Провадження № 1-кп/638/852/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції в приміщенні зали судових засідань суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002859 від 19.11.2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, останній раз

- 03.10.2023 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч.4 ст. 185 КК України-

встановив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18.11.2023 у невстановлений судовим розглядом час, будучи обізнаною про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-IХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», до якого внесено зміни Указом Президента України №734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3429-IX від 08.11.2023, діючи в умовах воєнного стану, поширеного на територію України вказаними правовими актами, вчинила умисний злочин проти власності за наступних обставин.

18.11.2023, у проміжок часу між 10 год. та 16 год., точний час судовим розглядом не встановлено, перебуваючи у квартирі малознайомого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, упевнившись у тому, що за її діями не спостерігає потерпілий, шляхом вільного доступу викрала з гаманця ОСОБА_6 , грошові кошти у сумі 100 євро, 200 євро та 100 доларів США.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_5 скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, шляхом вільного доступу, перебуваючи на кухні зазначеної квартири, здійснила крадіжку планшетного пристрою марки «Samsung», моделі «Galaxy Tab» IMEI: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_6 , вартістю згідно з висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 5959/23 від 23.11.2023, - 8049 грн. 30 коп.,

У подальшому, ОСОБА_5 сховавши грошові кошти у сумі 300 євро (згідно курсу НБУ на 18.11.2023, - 39,3054 грн. за 1 євро) в еквіваленті 11 791 грн. 62 коп. та 100 доларів США (згідно курсу НБУ на 18.11.2023, - 36,2496 грн. за 1 долар США) в еквіваленті - 3624 грн. 96 коп.) та планшетний пристрій марки «Samsung», моделі «Galaxy Tab», вартістю згідно з висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 5959/23 від 23.11.2023, - 8049 грн. 30 коп., утримуючи при собі пішла з вищевказаної квартири у невідомому напрямку.

Після чого, ОСОБА_5 обернула вказане майно на свою користь та розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 15416 грн. 58 коп.

Допитана в судовову засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, щиро розкаялась у скоєному злочині, погодилась з кваліфікацією вчиненого нею діяння та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст. 349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану та кваліфікує її дії за ч.4 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винної, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покаранняОСОБА_5 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 не заміжня, не працевлаштована, на утриманні осіб не має, неодноразово судима, останній раз вироком 03.10.2023 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №16» не звертався.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого, суб`єктивне ставлення обвинуваченої до скоєного та її поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкції інкримінованих статей у виді позбавлення волі, не вбачаючи підстав для можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання чи призначення іншого виду чи розміру покарання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Крім того, встановлено, що вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.309, ст.ст.70, 75, 76 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.71 КК УКраїни, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове приєднання невідбутої частини покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2023 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирався. З метою забезпечення виконання вироку суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не подавався.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Фрунзенськог районного суду м. Харкова від 03.10.2023 року, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання та остаточно визначити покарання за сукупністю вироків у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку з 22 грудня 2025 року.

Обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь державина відшкодування процесуальних витрат за проведення судово товарознавчої експертиз в загальному розмірі 260,00 грн.

Речовий доказ: планшетний пристрій марки «Samsung», моделі «Galaxy ТАВ», корпус чорного кольору із заводським написом «Samsung» - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: