Справа № 451/1158/25
Провадження № 1-кс/451/23/26
УХВАЛА

про обрання запобіжного заходу

27 січня 2026 року місто Радехів

Слідчий суддя Радехівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , начальника Радехівського відділу Шептицької окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_5 , що погоджене прокурором Радехівського відділу Шептицької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Увин Радехівського району Львівської області, проживаючого на АДРЕСА_1 , з середньою технічною освітою, працює Павлівське комунальне підприємство директор, одруженого, не депутата, зареєстрованого на АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

УСТАНОВИВ:

старший слідчий СВ ВП №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_7 , під час здійснення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 від 17.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239, ч. 2 ст. 367 КК України, звернувся з клопотанням, що погоджене начальником Радехівського відділу Шептицької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання.

Подане клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Зокрема, відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним Національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Неправомірні посягання на суспільні відносини у сфері охорони конституційного права громадян на безпечне довкілля, а також у сфері охорони, використання, збереження і відтворення природніх ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання й усунення негативного впливу господарської та іншої діяльності людини на навколишнє природнє середовище, збереження генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природніх комплексів, унікальних територій, а також природніх об`єктів, пов`язаних з історико культурною спадщиною, вважаються порушеннями проти довкілля. Охорона навколишнього природнього середовища, раціональне використання природніх ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдієльності людини-невід`ємні умови сталого економічного та соціального розвитку України.

Відносини у галузі охорони навколишнього природнього середовища в Україні регулюються, зокрема, Законом України «Про охорону навколишнього природнього середовища» від 25.01.1991 №1264-XII, Законом України «Про відходи» від 05.03.1998 №187/98-ВР, Законом України «Про охорону земель» від 19.06.2003 №962-IV, Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-III, Водним кодексом України від 06.06.1995 №213/95-ВР, а також іншим спеціальним законодавством.

Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 року №1264-XII визначено, що громадяни України зобов`язані зокрема берегти природу, охороняти, раціонально використовувати її багатства відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в тому числі здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів, а також не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів та компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище.

Відповідно до п.б ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 року №1264-XII, використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, серед яких: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Керуючись вимогами абз. 1 ст. 53 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи та організації зобов`язані забезпечувати екологічно безпечне виробництво, зберігання, транспортування, використання, знищення, знешкодження і захоронення мікроорганізмів, інших біологічно активних речовин та продуктів біотехнології, а також інтродукцію, акліматизацію і реакліматизацію тварин і рослин, розробляти і здійснювати заходи щодо запобігання та ліквідації наслідків шкідливого впливу біологічних факторів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», утворювачі відходів повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для оброблення відходів, утворення яких неможливо уникнути.

Здійснення операцій з оброблення відходів дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій з оброблення відходів на визначених місцевими радами територіях з додержанням санітарних та екологічних норм.

Одночасно, ст. 35 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року №962-IV встановлено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, крім іншого, дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям, уживати заходів щодо запобігання негативному і еколого небезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Законодавством забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, в тому числі побутових, у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природнього середовища та здоров`я людини.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про охорону земель» та ст. 167 Земельного кодексу України господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад установлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється.

Статтею 46 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року №962 IV визначено, що при здійсненні господарської діяльності, пов`язаної із зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням і захороненням відходів, забезпечуються виконання заходів щодо запобігання або зменшення обсягів утворення відходів та екологічно безпечне поводження з ними; максимальне збереження ґрунтового покриву на основі обраного оптимального варіанта територіального розміщення об`єктів поводження з відходами; запобігання негативному впливу об`єктів поводження з відходами, що використовуються для збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення відходів на ґрунтовий покрив прилеглих територій.

Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини.

Згідно з приписами статті 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 №1264-XII, розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах встановлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природнього середовища та здоров`я людей.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що забруднення земель це накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін, а псування земель порушення природного стану земель, яке здійснюється без обґрунтованих проектних рішень, погоджених та затверджених в установленому законодавством порядку, забруднення їх хімічними, біологічними та радіоактивними речовинами, в тому числі тими, що викидаються в атмосферне повітря, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, неочищеними стічними водами, порушення родючого шару ґрунту, невиконання вимог встановленого режиму використання земель, а також використання земель у спосіб, що погіршує їх природну родючість.

Статтею 3 Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX визначено основні принципи державної політики у сфері поводження з відходами, якими є захист здоров`я людей та навколишнього природнього середовища від негативного впливу відходів, здійснення заходів у сфері управління відходами без загрози здоров`ю людей та спричинення шкоди навколишньому природньому середовищу в межах встановлених нормативів шкідливого впливу фізичних факторів, дотримання ієрархії управління відходами.

Полігони твердих побутових відходів (далі ТПВ) місце захоронення відходів, призначене для їх розміщення на поверхні чи під поверхнею (підземне) землі, включаючи, внутрішні місця для видалення відходів, на яких утворювач відходів-суб`єкт господарювання здійснює видалення власних відходів на місці утворення, постійного місця, на яких відходи розміщуються понад один рік.

Це свого роду природоохоронні спорудження, призначенні для складування ТПВ і які забезпечують захист природніх ресурсів від основних типів забруднень, перешкоджають поширенню патогенних мікроорганізмів за межі майданчика складування, забезпечують знезаражування ТПВ біологічним способом та створюють об`єктивні можливості для утилізації органічної складової ТПВ шляхом утворення біогазу.

Полігони ТПВ утворюють з природнім середовищем єдину динамічну систему, параметри якої постійно змінюються. Відтак, безконтрольне поводження з ТПВ становить екологічний ризик для довкілля і людини. Одже, належна організація системи моніторингу (СМ) полігонів ТПВ з метою виявлення кількісних та якісних змін стану компонентів природнього середовища є важливою екологічною проблемою.

Відповідно до преамбули Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX, цей Закон визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природнє середовище та здоров`я людини на території України, відповідно до якого:

Відходи-будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворились у процесів виробництва чи споживання, а також товари ( продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення (ст. 1 Закону України «Про управління відходами» 20.06.2023 №2320-IX).

Небезпечні відходи-відходи, що мають одну чи більше властивостей, що роблять їх небезпечними, наведених у Переліку властивостей, що роблять відходи небезпечними. Вони мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити незначну небезпеку для навколишнього природнього середовища і здоров`я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними ( ст. 1 Закону України «Про управління відходами» 20.06.2023 №2320-IX).

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX суб`єктами у сфері управління відходами є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, суб`єкти господарювання незалежно від форми власності, діяльність яких призводить до утворення відходів, а також суб`єкти господарювання у сфері управління відходами.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про управління відходами» визначено, що суб`єкти господарювання у сфері управління відходами зобов`язані: 1) дотримуватися вимог щодо збирання, перевезення та оброблення відходів, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами; 2) не допускати змішування відходів, що можуть бути відновлені, з відходами, що не можуть бути відновлені; 3) вести облік відходів, що утворилися у результаті їхньої діяльності чи були отримані від інших суб`єктів господарювання, облік операцій з управління відходами та подавати звітність відповідно до закону;4) класифікувати свої відходи відповідно до Національного переліку відходів та Порядку класифікації відходів; 5) забезпечувати здійснення операцій з оброблення відходів на об`єктах оброблення відходів; 6) забезпечувати утримання в належному санітарному і технічному стані об`єктів оброблення відходів, забезпечувати дотримання правил техніки безпеки та пожежної безпеки на них; 7) надавати місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади у сфері управління відходами інформацію про відходи та пов`язану з ними діяльність; 8) відшкодовувати шкоду, заподіяну здоров`ю та майну громадян України, навколишньому природному середовищу, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил управління відходами, відповідно до закону; 9) мати дозвіл на здійснення операцій з оброблення відходів; 10) мати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами та/або письмову згоду (повідомлення) на транскордонне перевезення небезпечних відходів чи висновок на транскордонне перевезення відходів відповідно до закону; 11) забезпечувати професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері управління відходами; 12) призначати відповідальних осіб у сфері управління відходами; 13) виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Частиною 3 цієї статті визначено основні цілі та принципи державної політики у сфері запобігання утворенню та управління відходами, якими є захист здоров`я людей та навколишнього природного середовища від негативного впливу відходів, здійснення заходів у сфері управління відходами без загрози здоров`ю людей та спричинення шкоди навколишньому природному середовищу в межах встановлених нормативів шкідливого впливу фізичних факторів, дотримання ієрархії управління відходами.

Відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №196 від 05.05.2012 «Про затвердження Правил експлуатації об`єктів поводження з побутовими відходами» експлуатація полігонів побутових відходів здійснюється відповідно до Правил експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01 грудня 2010 року № 435, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22 грудня 2010 року за № 1307/18602.

Згідно з ДБН В.2.4-2-2005 «Полігони твердих побутових відходів. Основи проектування» на кожен полігон побутових відходів має бути розроблений, погоджений та затверджений проект, що включає санітарно-технічний паспорт.

Роботи на полігонах побутових відходів виконуються відповідно до затвердженого проекту.

Для кожного полігона побутових відходів відповідно до ДБН В.2.4-2-2005 "Полігони твердих побутових відходів. Основи проектування" має бути розроблена інструкція з експлуатації полігона, в якій мають бути враховані специфіка виробництва, наявність засобів механізації і ресурсів для виконання робіт.

На полігон, прийнятий в експлуатацію, повинен бути відповідний паспорт місця видалення відходів відповідно до Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.98 №1216 1216-98-п).

На кожному полігоні побутових відходів має бути контрольно-пропускний пункт (далі - КПП) і повинні бути встановлені автомобільні ваги для обліку кількості усіх видів відходів, що надходять на полігон побутових відходів.

На основних напрямках поширення легких фракцій відходів встановлюються тимчасові сітчасті переносні елементи огорожі. Один раз на добу огорожу, що затримує леткі фракції, слід очищати.

Дослідження ґрунту на території полігона побутових відходів та у межах санітарно-захисної зони (на відстані 50, 100, 200 і 500 м) повинні проводитись не рідше ніж двічі на рік.

Територія полігона побутових відходів має бути обмежена нагірною канавою для запобігання витіканню за межі полігона забруднених поверхневих вод. Не рідше ніж двічі на місяць операторам інженерного обладнання полігона слід проводити її огляд і за потреби очищати.

Екологічні і санітарно-технічні заходи, які здійснюються протягом року, заносяться у паспорт місць видалення відходів відповідно до Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.98 №1216 (1216-98-п).

Полігони побутових відходів повинні мати охорону.

По периметру території полігона побутових відходів має бути споруджена суцільна огорожа заввишки до 2,0-2,5 м. або ґрунтовий вал заввишки 1,5 - 1,7 м і завширшки 3,0 - 3,5 м, що забезпечить в`їзд транспортних засобів на полігон побутових відходів лише через КПП.

При в`їзді на полігон побутових відходів має бути встановлений шлагбаум або в`їзні ворота.

На об`єктах поводження з побутовими відходами має бути створена система моніторингу та вжиті заходи екологічної безпеки, які спрямовані на захист стану повітря, ґрунту та підземних вод.

Контроль за станом навколишнього природнього середовища в місцях розміщення об`єктів поводження з побутовими відходами здійснюється суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність з експлуатації об`єкта поводження з побутовими відходами, а також органами державної санітарно-епідеміологічної служби та територіальними органами Державної екологічної інспекції України з використанням методик визначення шкідливих речовин у повітрі та ґрунті.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Разом з тим, відповідно до пункту «б» частини 1 статті 91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; ж) не допускати випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Статтями 167 та 168 Земельного кодексу України визначено, що господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад встановлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється. Ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони.

Згідно з пунктом «в» частини 1 статті 211 цього Кодексу громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

Рішенням Павлівської сільської ради 14 сесії 23 демократичного скликання від 02.02.2002 створено Павлівське комунальне підприємство ().

Згідно зі Статутом підприємства Павлівське комунальне підприємство () є юридичною особою, має круглу печатку та штамп із своїм найменуванням та реквізитами. Підприємство має самостійний баланс, розрахункові та інші рахунки в банківських установах, керується у свої діяльності Цивільним та Господарським законодавством України та цим Статутом.

Засновником Павлівського комунального підприємства є Павлівська сільська рада та Павліське комунальне підприємство перебуває у комунальній власності. Згідно рішення Радехівської міської ради №29 2 позачергової сесії 8 скликання від 11.12.2020, Радехівська міська рада вважається правонаступником всього майна, прав та обов`язків Павлівської сільської ради.

Відповідно до пункту 2.1 Статуту, Підприємство створене з метою здійснення діяльності з задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у житлово-комунальних послугах, здійснення виробничої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, задоволення соціально-екномічних інтересів членів трудового колективу та задоволення потреб споживчого ринку.

Згідно з пунктом 2.2 Статуту, видами діяльності підприємства є: надання послуг з поводженням з побутовими відходами населенню та організаціям с. Павлів та с. Станин.

Відповідно до трудового контракту від 13.01.2016, укладеного між ОСОБА_4 та Павлівською сільською радою, ОСОБА_4 призначено на посаду директора Павлівського комунального підприємства.

Згідно з наказом №77 від 31.10.2024 у зв`язку з припиненням повноважень комісії з реорганізації юридичної особи «Павлівське комунальне підприємство» поновити повноваження директора Павлівського комунального підприємства ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 5.1 статуту Павлівське комунальне підприємство управління підприємством здійснює його керівник директор.

Згідно з пунктом 5.2 статуту Павлівське комунальне підприємство директор підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що відведенні цим статутом до виключної компетенції власника.

Відповідно до пункту 5.3 статуту Павлівське комунальне підприємство директор підприємства:-несе повну відповідальність за ста, фінансову і господарську діяльність підприємства згідно чинного законодавства України;- діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх установах та організаціях; - видає накази, обов`язкові для виконання працівниками підприємства;-розпоряджається коштами та майном підприємства відповідно до чинного законодавства України; - визначає структуру підприємства і встановлює штатний розпис.

Таким чином, ОСОБА_4 , працюючи в період часу з 13.01.2016 по цей час на посаді директора Павлівського комунального підприємство, постійно обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України являвся службовою особою.

Так, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді начальника Павлівського комунального підприємства в період часу із 13.01.2016 по цей час, з дотриманням норм чинного законодавства, не забезпечивши належну виробничо-господарську діяльність пов`язану із збором та вивезенням побутових відходів, екологічний та санітарний стан, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді створення загрози довкіллю, внаслідок порушення спеціальних правил експлуатації полігону твердих побутових відходів, допустив неодноразове розміщення працівниками Павлівського комунального підприємства твердих побутових відходів (сміття) на території, що знаходяться поруч, із земельною ділянко з кадастровим номером :16:000:0009, що на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області, що призвело до їх накопичення, засмічення та забруднення (завищеного вмісту сульфату, цинку, кадмію, кобальту, марганцю, свинцю, міді, хрому, фосфору, амонію, хлориду та заліза), що спричинило забруднення земельних ресурсів та зміну їх природніх властивостей, тим самим створило небезпеку для довкілля.

Забруднення та засмічення земельних земель на території поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області відбулося внаслідок недотримання вимог природоохоронного законодавства, а саме:

- Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 №962-IV.

- Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX.

- Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III.

Внаслідок забруднення та засмічення на території поруч із земельною ділянко кадастровим номерам :16:000:0009 та на земельній ділянці з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області спричинило матеріальні збитки в сумі 1 081 940,18 гривень (зокрема, забрудненням 402 103,88 гривень, засміченням 679 836,30 гривень).

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у забрудненні земель відходами, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_4 , працюючи в період часу з 13.01.2016 по цей час перебуваючи на посаді директора Павлівського комунального підприємства, постійно обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України являвся службовою особою.

ОСОБА_4 , маючи реальну можливість, повноваження для забезпечення дотримання вимог природоохоронного законодавства та запобігання негативних наслідків, у період з 2016 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) по даний час, не вживав в межах компетенції заходів щодо належної роботи Павлівського комунального підприємства, з метою дотримання вимог природоохоронного законодавства при вивезенні та складування відходів на сміттєзвалищі (полігону ТПВ), зокрема, не визначав необхідність та не ініціював виготовлення проекту експлуатації полігону та здійснення складування відходів згідно такого проекту, не вживав заходи щодо встановлення меж полігону допустив службову недбалість, тобто неналежно виконував, будучи службовою особою, своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, не дотримуючись вимог Статуту та контракту, чинного законодавства, будучи службовою особою, що виконує організаційно розпорядчі та адміністративно-господарські функції, який в силу своїх повноважень не забезпечивши належну виробничо-господарську діяльність пов`язану із збором та вивезенням побутових відходів, екологічний та санітарний стан, в період часу із 13.01.2016 по даний час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді створення загрози довкіллю, внаслідок порушення спеціальних правил експлуатації полігону твердих побутових відходів, допустив неодноразове розміщення працівниками Павлівського комунального підприємства твердих побутових відходів (сміття) на території поруч із земельною ділянкою кадастровим номером :16:000:0009 та на земельні ділянці з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області, що призвело до їх накопичення, засмічення та забруднення (завищеного вмісту цинку, свинця, фосфору), які мають спільну межу із вказаною земельною ділянкою, що спричинило забруднення земельних ресурсів та зміну їх природніх властивостей, тим самим створило небезпеку для довкілля.

Забруднення та засмічення земельних земель на території поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :16:000:0009 та на земельній ділянці з кадастровим номером :16:000:0009, що знаходяться території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області відбулося, внаслідок недотримання вимог природоохоронного законодавства, а саме: Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року №962-IV; Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2023 №2320-IX; Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III.

Внаслідок службової недбалості, тобто неналежного виконання ОСОБА_4 , який є службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, оскільки призвело до заподіяння збитків територіальній громаді в особі міської ради та громадським інтересам, оскільки призвело до спричинення збитків екологічному середовищу, так як призвело до забруднення та засмічення на території поруч із земельною ділянко кадастровим номером :16:000:0009 та на земельні ділянці з кадастровим номером :16:000:0009 на території Радехівської територіальної громади Шептицького району Львівської області, спричинило матеріальні збитки в сумі 1 081 940,18 гривень (зокрема забрудненням 402 103,88 гривень, засміченням 679 836,30 гривень).

Загальний розмір шкоди охоронюваним законом державним та громадським інтересам становить 1 081 940,18 грн., яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що згідно із ч. 4 примітки до ст. 364 КК України є тяжкими наслідками.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у службовій недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним та громадським інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

23.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239, ч. 2 ст. 367 КК України.

Обставинами, що дають підстави стверджувати про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень є: Протокол огляду від 25.07.2025; Повідомлення Державної екологічної інспекції від 15.09.2025; Протоколом огляду від 26.11.2025; Повідомлення Державної екологічної інспекції від 18.11.2025; Висновок судово інженерно-екологічної експертизи від 07.01.2026; Протокол допиту свідка ОСОБА_8 ; Протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; Протокол допиту свідка ОСОБА_10 ; Протокол допиту свідка ОСОБА_11 ; Протокол допиту свідка ОСОБА_12 ; Протокол допиту свідка ОСОБА_12 ; Протокол допиту свідка ОСОБА_13 ; Повідомлення про підозру; Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_14 .

Таким чином обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Оцінюючи особу підозрюваного та вчинене ним кримінальне правопорушення, з огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, орган досудового розслідування приходить до переконання що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які служать підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є вагомими, зокрема останній може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до реального терміну позбавлення волі, так як ОСОБА_4 загрожує покарання у виді реального терміну позбавлення волі на строк до п`яти років, що може стимулювати його до втечі, в тому числі і на цей час;

- незаконно впливати на свідків шляхом їх переконання та залякування і схилити їх до зміни наданих ними показань;

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до злочинів середньої важкості, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, оцінка в сукупності всіх обставин, які враховуються при застосуванні запобіжного заходу, в тому числі, у виді особистого зобов`язання, вказує на необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Метою застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Вказані потреби виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, як ступінь втручання у права та свободи особи.

Окрім того, застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до ОСОБА_4 необхідне для виконання завдання кримінального провадження, яким, відповідно до ст. 2 КПК України є захист осіб, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Підставою обрання вказаного запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239 та ч. 2 ст. 367 КК України, та наявність вищенаведених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому менш суворі запобіжні заходи не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам.

Прокурор підтримав у судовому засіданні клопотання з підстав викладених у ньому в повному обсязі, просив його задовольнити.

Підозрюваний підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу. Не заперечував проти розгляду клопотання у відсутності захисника.

Вислухавши доводи прокурора, слідчого в обґрунтування поданого клопотання та позицію з цього приводу підозрюваного, дослідивши копії доданих до клопотання матеріалів, слідчий суддя робить такі висновки.

Відповідно до ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Слідчий суддя установив, що відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено в ЄРДР за №0000083 від 18.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239, ч. 2 ст. 367 КК України (а.с.14-15).

Обставинами, що дають підстави стверджувати про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення є належні та допустимі докази зібрані в ході досудового розслідування, зокрема: Протоколом огляду місця події від 25.07.2025 (а.с.19-21); Протоколом огляду місця події від 26.11.2025 (а.с.24-26); Висновком експерта від 7 січня 2026 року №5814-Е (а.с.29-54); Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 09.01.2025 (а.с.55-58); Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.01.2025 (а.с.59-62); Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 08.01.2025 (а.с.63-66)» Протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 15.07.2025 (а.с.67-70); Протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 15.07.2025 (а.с.71-74); Протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 22.01.2025 (а.с.75-78); Повідомленням про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень від 23.01.2026 (а.с.84-94); Протоколом допиту підозрюваного від 23.01.2026 (а.с.95-98).

Таким чином, обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Оцінюючи особу підозрюваного та вчинене ним кримінальне правопорушення, з огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, орган досудового розслідування приходить до переконання що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які служать підставою для обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання є вагомими, зокрема він може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Такий ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до реального терміну позбавлення волі, так як ОСОБА_4 загрожує покарання у виді реального терміну позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, що може стимулювати його до втечі, в тому числі і на даний час;

- незаконно впливати на свідків шляхом їх переконання та залякування і схилити їх до зміни наданих ними показань, оскільки такі ще в судовому засіданні не допитані.

При вирішенні клопотання слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачена міра покарання у виді позбавлення волі строком від двох до п`яти років, з метою уникнення вказаного покарання, він усвідомлюючи усю суворість потенційного покарання, може покинути своє місце проживання і переховуватись від органів досудового розслідування та суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас слідчий суддя враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання, одружений, тимчасово не працюючий.

Метою застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вказані потреби виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, як ступінь втручання у права та свободи особи.

Окрім того, застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до ОСОБА_4 необхідне для виконання завдання кримінального провадження, яким, відповідно до ст. 2 КПК України є захист осіб, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з наведеного та враховуючи наявність обґрунтованої підозри у скоєнні ОСОБА_4 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239, ч. 2 ст. 367 КК України, беручи до уваги дані про особу підозрюваного та зважаючи на необхідність виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, вважаю за необхідне застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 132, 177-179, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

задовольнити клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Увин Радехівського району Львівської області, проживаючого на АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Підозрюваному ОСОБА_4 письмово під розпис повідомити покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити підозрюваному.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_5 .

Ухвала діє упродовж двох місяців та, у випадку відсутності відповідного клопотання прокурора щодо продовження такого, строк її дії закінчується 27 березня 2026 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з дня її постановлення, а заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддяОСОБА_16