ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/504/22 Номер провадження 11-кп/814/1756/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000004 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гожули Полтавського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, особа з інвалідністю 1 групи, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 цього Кодексу на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 12356,64 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений за невстановлених судом обставин, з корисливою метою, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, обіг якого заборонений, який незаконно зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

19 січня 2022 року близько 15 години 20 хвилин ОСОБА_8 біля зупинки громадського транспорту по вул. Київській у м. Хорол Лубенського району Полтавської області незаконно збув ОСОБА_10 за 200 грн особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонений, масою у висушеному стані 2,591 г.

26 січня 2022 року близько 16 години обвинувачений поблизу тієї ж зупинки громадського транспорту незаконно збув ОСОБА_10 за 200 грн такий же наркотичний засіб масою у висушеному стані 2,819 г.

Крім того, ОСОБА_8 за невстановлених судом обставин, повторно, незаконно, придбав та зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонений, у розфасованих поліетиленових пакетах загальною масою 9,882 г.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та виправдати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, оскільки мала місце провокація злочину.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України на 8 років позбавлення волі.

При цьому зазначає про безпідставне застосування судом положень ст.69 та ст.75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність призначення обвинуваченому реального покарання у виді 6 років позбавлення волі, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що передбачено п.2, п.3 ч.1ст.409 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.

Відповідно до ст.374 КПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.15 постанови №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому.

Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З мотивувальної частини вироку видно, що за результатами судового розгляду обвинувального акта суд першої інстанції визнав всі надані стороною обвинувачення докази належними і допустимими та прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому повторно, та кваліфікував його дії за ч.2 ст.307 КК України.

Після цього суд у вироку детально проаналізував обставини контролю за вчиненням злочину і прийшов до висновку, що обвинувачений вчиняв інкриміновані дії внаслідок провокації з боку залегендованої особи.

При цьому суд зазначив про відсутність будь-яких доказів, що злочин був би вчинений ОСОБА_8 без втручання таємного агента, дії якого представляють собою підбурювання та настирне спонукання до вчинення злочину обвинуваченим.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Вказані обставини свідчать про істотні суперечності висновків суду, унеможливлюють оцінку як дій обвинуваченого так і правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Водночас, обвинувачення має бути викладено в чіткій, категоричній формі, не повинно допускати двоякого трактування і саме такий принцип при складанні вироку та викладенні обвинувачення має належним чином забезпечити виконання завдання кримінального провадження, закріпленого у ст.2 КПК України.

Оскільки наведені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, які неможливо виправити судом апеляційної інстанції, згідно з положеннями п.2, п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України вирок суду підлягає до скасування з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з безпідставним звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, то колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів звертає увагу, що загальні засади призначення покарання, визначені у ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

В даному випадку суд не навів переконливих мотивів свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до ст.75 КК України, оскільки в основу свого висновку послався на провокацію злочину.

Тому колегії суддів вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованих злочинів, за відсутності інших обставин, що будуть свідчити про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону, перевірити доводи апеляційних скарг, надати належну оцінку усім доказам в їх сукупності, дослідити обставини, що мають значення для вирішення питання допустимості та належності доказів та у разі, якщо під час нового розгляду в суді першої інстанції винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень буде доведено в установленому законом порядку, вирішити питання щодо передбаченої кримінальним законом відповідальності.

Отже, апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають до часткового задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 412 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження №0000004 у суді першої інстанції.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4