ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне матеріали кримінального провадження №0002000 від 04.10.2025 року

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого погрузчиком вантажником на фірмі «Оттіма», неодруженого, із повною загальною середньою освітою, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

29.09.2025 року, ОСОБА_4 , в нічну пору доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на законних підставах в приміщенні кімнати АДРЕСА_2 по місцю проживання ОСОБА_5 , керуючись єдиним умислом на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ на всій території України та який в подальшому продовжено, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку ОСОБА_5 та інших осіб, таємно викрав належні останній грошові кошти в сумі 1 000 (тисячу) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 41 478, 9 грн. та 50 (п`ятдесят) євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2 420, 295 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди в розмірі 43 899, 195 грн.

Дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені в умовах воєнного стану, органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні злочину визнав повністю, зазначивши, що обставини та мотиви вчинення правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності. У скоєному щиро розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що матеріальна шкода обвинуваченим їй відшкодована повністю, з цивільним позовом звертатися не буде. В заяві також просила обвинуваченого суворо не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті та фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового процесу, роз`яснивши сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК Україниі наслідки обмеження обсягу дослідження доказів, за згодою учасників судового процесу, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів по справі, що характеризують особу обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та її мотиви, а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у судовому засіданні під час судового розгляду. Так, останній надав показання стосовно обставин вчинення інкримінованого йому злочину, які повністю узгоджуються зі встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, викладеними в обвинувальному акті і його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

За положеннями ст. 50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , які передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування шкоди потерпілій.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого в ході судового розгляду справи не встановлено.

ОСОБА_4 раніше несудимий, неодружений, до адміністративної відповідальності не притягався. На обліку в лікаря-психіатра та в лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупності усіх обставин, що його характеризують, обставин, що пом`якшують відповідальність, повного відшкодування шкоди потерпілому, даних про особу обвинуваченого, молодий вік останнього, та з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у скоєному, позиції прокурора у справі, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення чи обмеження волі, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1статті 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта - відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 50, 65-67, 75-76, 185 КК України, ст.ст. 349, 368, 370, 373, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України під час відбуття іспитового строку, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Виконання покарання в частині виконання обов`язків, покладених на обвинуваченого на підставі ст. 76 КК України, покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого.

Початок строку виконання обов`язків, покладених на обвинуваченого відповідно до ст. 76 КК України, обчислювати з дня постановки обвинуваченого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, а саме: диск з відеоматеріалами - залишити при матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки «Iphone 14 pro», IMEI1 НОМЕР_1 та IMEI2 НОМЕР_2 , поміщений до спеціального сейф пакету НПУ за № KIV101144, що перебуває у кімнаті зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області повернути обвинуваченому ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_7