Справа №133/3669/25
Провадження №1-кп/133/551/25
КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

22.12.2025 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятин матеріали кримінального провадження № 0000301 від 24.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України,

встановив:

У провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000301 від 24.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України.

Прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк якого спливає 03.01.2026.

Установлено, що ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з протиправним заволодінням майном громадян, а тому розуміючи невідворотність покарання за вчинення даного злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, що обвинувачений може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується наступним. Так, обвинувачений є неодруженим, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, тобто відсутні соціальні зв`язки, які би могли забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків по явці до суду під час проведення судового розгляду даного кримінального провадження.

Також, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та сама тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення може стимулювати обвинуваченого до втечі, при цьому обвинувачений має і можливість переховуватись від суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, слід враховувати позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру обвинуваченого, його моральних якостей, наявності у нього коштів.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім того, в обґрунтування наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, покладається наступне. Так, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на особу обвинуваченого, оскільки ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності, відбував покарання, що підтверджується вимогою на судимість, а саме: Козятинським РС Вінницької області за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 роки позбавлення волі, звільнений 25.06.2004 по відбуттю строку покарання; вироком Козятинського районного суду Вінницької області від 28.05.2008 за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 15.10.2010 умовно-достроково; вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 14.12.2011 за ст. 309 ч. 1 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі, вибув 06.02.2012; вироком Козятинського районного суду Вінницької області від 14.01.2013 за ст. 185 ч. 3, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнився умовно-достроково 04.07.2014; 26.06.2015 вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області за ч. 1 ст. 395 КК України до 1 року позбавлення волі; 03.11.2015 Козятинським міськрайонного суду Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, 71, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі, звільнився 14.07.2020 умовно-достроково. Крім того, на розгляді Козятинського міськрайонного суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Однак, вказане не змінило його способу життя, що свідчить про його можливість вчинити інші злочини.

Про неможливість запобігти ризику щодо незаконного впливу на потерпілих, свідків свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано фактом вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, оскільки справжні інтереси суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків утримання під вартою» № 4 від 25.04.2003, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявних підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Крім того, будь-яких перешкод за віком чи станом здоров`я для тримання ОСОБА_4 під вартою, не має.

Отже, застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (ч. 4 ст. 183 КПК України).

Враховуючи викладене, вважаю, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 необхідно продовжити, оскільки більш м`яких запобіжний захід не буде ефективним і не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

За наведених обставин, обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити.

Керуючись ст.ст. 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме: з 22.12. 2025 по 19.02.2026 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а вразі подання апеляційної скарги, якщо судове рішення не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_6