КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 29 жовтня 2025 року апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду від 01 вересня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001302 від 14.11.2024, яке виявлено та вилучено 21.08.2025 в ході обшуку транспортного засобу HYUNDAI SONATA, білого кольору, 2011 р.в., н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити у повному обсязі клопотання прокурора.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначив, що вилучений транспортний засіб постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а його передчасне повернення без накладення арешту може мати наслідком його втрату, знищення, спотворення, тощо.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити, пояснення представника власника майна, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 листопада 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0001302, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше жовтня 2024 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , володіючи якостями лідерів, організаторськими здібностями, керуючись корисливими мотивами і прагненням до наживи, маючи на меті незаконне отримання доходів на постійній основі від вчинення особливо тяжких злочинів, діючи всупереч вимогам Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» шляхом надання послуг у сфері азартних ігор без отримання відповідного дозволу (ліцензії) органу уповноваженого на видання зазначеного дозволу (ліцензії) комісії з регулювання азартних ігор та лотерей (КРАІЛ), вирішили створити організовану групу з метою вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних з незаконною господарською діяльністю, направлену на організацію проведення азартних ігор на території міста Києва.

За версією органу досудового розслідування до даного кримінального правопорушення причетна ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 серпня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 203-2 КК України.

21 серпня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року проведено обшук транспортного засобу HYUNDAI SONATA, білого кольору, 2011 р.в., н.з. НОМЕР_1 , під час якого виявлено та вилучено вказаний транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього.

25 серпня 2025 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб HYUNDAI SONATA, білого кольору, 2011 р.в., н.з. НОМЕР_1 , який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_8 , а власником є ОСОБА_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя зазначив, що метою арешту на транспортний засіб, що вилучений в ході обшуку, прокурор вказує забезпечення майбутньої спеціальної конфіскації.

Спеціальна конфіскація - це примусове безоплатне вилучення за рішенням суду у власність держави майна, яке було одержане внаслідок вчинення злочину, використовувалось для фінансування злочину, було предметом або засобом вчинення злочину.

Така конфіскація може застосовуватись не лише до майна засуджених, але і до майна третіх осіб, проте виключно за умови, якщо таке майно вони набули від підозрюваного/обвинуваченого і знали або повинні були знати, що воно відповідає наведеним вище ознакам для застосування спецконфіскації.

Ці обставини прокурор повинен довести, а суд встановити на підставі достатніх доказів, досліджених в судовому порядку. КПК прямо забороняє застосування спеціальної конфіскації без доведення в судовому порядку прокурором, що власник майна знав про його незаконне походження або використання.

Однак, слідчим суддею встановлено, що транспортний засіб набуто у законний спосіб, підозру вручено ОСОБА_8 , а прокурором необґрунтовано, яким критеріям ст. 98 КПК України відповідає вилучений транспортний засіб, та яким саме чином вказане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та не зазначено зв`язок між набутим ОСОБА_11 права власності на автомобіль та ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слід переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, які можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчим суддею встановлено, що метою арешту на транспортний засіб, що вилучений в ході обшуку, прокурор вказує забезпечення майбутньої спеціальної конфіскації.

Так, частиною 1 ст. 96-1 КПК України передбачено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого зокрема і у ч.1ст. 190, ст. 192, ч.1 ст. 204, 209-1, 210, ч.1,2 ст. 212, 212-1, ч.1 ст. 222, 229, 239-1, 239-2, ч.2 ст. 244, ч.1 ст. 248, 249, ч.1,2 ст. 300, ч.1 ст.301, 302. 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст. 363,ч.1 ст. 363-1, 364-1, 365-2 КК України

Випадки застосування спеціальної конфіскації, передбачені ст. 96-2 КПК України, зокрема у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення (п.1, 2 ч.1 ст. 96-2 КК України).

У разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій ст. 96-2 КПК України були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у ч.1 ст. 96-2 на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.

Так, з поданих слідчому судді матеріалів встановлено, що транспортний засіб HYUNDAI SONATA, білого кольору, 2011 р.в., н.з. НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_11 , який набуто у законний спосіб, підозру вручено ОСОБА_8 , а прокурором необґрунтовано, яким критеріям ст. 98 КПК України відповідає вилучений транспортний засіб, та яким саме чином вказане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та не зазначено зв`язок між набутим ОСОБА_11 права власності на автомобіль та ОСОБА_8 . Таких даних стороною обвинувачення не надано і під час апеляційного провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, частково задовольнив клопотання прокурора.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду від 01 вересня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 752/18894/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Провадження № 11сс/824/7147/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України