Справа № 180/718/24
Провадження № 1-кп/204/405/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт у кримінальному провадженні № 0000085 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 січня 2023 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що його обвинувачують у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, у зв`язку із чим вказане може бути розцінене як ризик можливого його переховування від правосуддя, однак лише тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у зв`язку із визнанням його винуватим, не може слугувати беззаперечним фактором необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На даному етапі судового розгляду даного кримінального провадження свідки не допитані, однак вказане не може слугувати підставою вважати, що він буде мати змогу здійснювати на них вплив, оскільки вказані свідки були залегендованими та надали свої показання під час досудового розслідування. Він щиро, зі всією відповідальністю зазначає, що ніколи не впливав, та не буде впливати на свідків, оскільки вказане суттєво погіршить його становище, більш того, він особисто не знайомий зі свідками. Дійсно, він є офіційно не працевлаштованим, у зв`язку із чим можливо припустити, що він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення або продовжити вчинення кримінального правопорушення, в якому його обвинувачують, однак до моменту застосування запобіжного заходу він працював неофіційно на будівництві. В разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу він зобов`язується офіційно працевлаштуватися, якщо умови такого запобіжного заходу дадуть йому законну нагоду це зробити. Його фактичне матеріальне та сімейне становище вельми скрутне, але при цьому він достатньою мірою соціально адаптована людина та має намір найшвидшим чином реабілітуватись в очах суспільства. Крім цього, звертає увагу на те, що у нього похилого віку хвора бабуся, яка для нього є найріднішою та найближчою людиною. Його бабуся опікувала та виховувала його до повноліття. Його бабусі на даний час вкрай необхідна його допомога та присутність. Він досить тривалий час перебуває під дією запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», однак жодного разу скарг щодо його неправомірної поведінки до суду не надходило. Крім цього, перебуваючи в умовах найсуворішого запобіжного заходу, він, в разі оголошення сигналу «Повітряна тривога», не має можливості пройти до відповідного укриття, тобто фактично є загроза його життю та здоров`ю в умовах вказаного запобіжного заходу. За час перебування під дією запобіжного заходу у нього змінились життєві погляди, він став дивитись на світ іншими очима, однак стіни, в яких він вимушено перебуває, досить погано впливають на його добрі нрави та наміри. Він щиро бажає спілкуватися з нормальними, адекватними людьми, які не мають жодного стосунку до кримінального світу та які не мають проблем із законом. Зазначив про те, що він є музикантом та пише пісні, хоче розвивати свій творчий потенціал на волі та реалізувати себе в музиці.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_11 підтримав клопотання свого підзахисного. Пояснив, що ОСОБА_3 є самим наймолодшим за віком, перебування під дією найсуворішого запобіжного заходу для нього є дуже складним в силу також віку. Доля його підзахисного дійсно тяжка, в нього немає ризиків впливу на свідків, втечі. Немає жодних підстав задля того, щоб до ОСОБА_3 застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Просив задовольнити клопотання підзахисного.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 . Пояснив, що кожна сторона повинна обґрунтувати свою правову позицію, мотиви, на які посилається сторона обвинувачення, а саме те, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду. Так, ОСОБА_3 не має змоги виїхати за кордон, оскільки у нього відсутній закордонний паспорт. Виїхати на тимчасово окуповані території у ОСОБА_3 також не має можливості, оскільки там у нього не має рідних. Щодо ризику впливу на свідків, то вказаний ризик також нічим не підтверджений, оскільки не зазначено прокурором, на яких саме свідків останній може здійснювати вплив. Обвинуваченим ОСОБА_3 було обґрунтоване своє клопотання належним чином, а прокурор у своєму клопотанні не наводить жодного обґрунтування ризикам, на які посилається.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 пояснив, що у даному кримінальному провадженні лише після двох років перебування під вартою було вирішено питання про зменшення розміру застави. Прокурором жодного разу не було обґрунтовано жодного ризику, натомість обвинуваченим ОСОБА_3 було обґрунтовано підстави, які можливо взяти до уваги при розгляді питання про зменшення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 . Пояснила, що на даному етапі розгляду кримінального провадження наявні ризики переховування, оскільки в країні на даний час триває воєнний стан, що, у свою чергу, не виключає можливості обвинуваченого переховуватись від суду. Також, є наявним ризик впливу на свідків, а також ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення. Просила відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого.

Інші учасники процесу підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Заслухавши клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього кодексу (частина 2 цієї ж статті).

В силу ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Суд вважає, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року було частково задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 14 лютого 2026 року, із визначенням розміру застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

07 січня 2026 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року було залишено без змін.

Надаючи оцінку наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачена може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачені покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Розглядаючи питання наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

В умовах збройної агресії Російської Федерації та фактичної недоступності частини територій для правоохоронних органів України існує великий ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_3 на тимчасово окупованих територіях України.

Так, окупація окремих територій Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської областей та АР Крим військовими формуваннями Російської Федерації унеможливлює ефективне проведення слідчих (розшукових) дій, забезпечення явки особи до суду.

Крім цього, тимчасово окуповані території України не визнають юрисдикцію судової системи, правоохоронних органів України чи судових повісток. Також, на вказаних територіях не застосовується й правова процедура екстрадиції.

Таким чином, з урахуванням можливого розуміння обвинуваченим ОСОБА_3 наслідків можливого визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та тяжкість можливого покарання, ОСОБА_3 може вдатися до дій в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, які будуть направлені на виїзд за межі України шляхом виїзду до непідконтрольних територій України, що у свою чергу унеможливить належне здійснення кримінального провадження.

Судом не може бути взятим до уваги посилання на відсутність у обвинуваченого ОСОБА_3 на тимчасово непідконтрольних територіях України родичів та знайомих, як на підставу неможливості переховування останнього на вказаних територіях, оскільки зважаючи на тяжкість можливого покарання в разі визнання останнього винуватим, вказане переховування буде слугувати для нього способом уникнення від покарання за вчинені кримінальні правопорушення та не буде залежати від наявності рідних на таких територіях.

Так, у своєму рішенні Європейський суд з прав людини Letellier v. France № 12369/86 від 26 червня 1991 року, підкреслював, що ризик переховування повинен оцінюватися у світлі особистих, сімейних, соціальних та економічних обставин особи, а у даному випадку лише наявність зареєстрованого місця проживання, бабусі похилого віку не є достатнім для того, щоб нівелювати підвищення ризику можливого переховування обвинуваченого від суду. При цьому, бабуся обвинуваченого є пенсіонеркою, яка отримує достатнє пенсійне забезпечення відповідно до визначеного законодавством розміру, та є особою, яка може перетнути державний кордон України та отримати прихисток на будь-якій території за межами України.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 на території України бабусі, з урахуванням можливого покарання за вчинені кримінальні правопорушення, у разі визнання його винним, не може бути тим стримуючим фактором, який би міг нівелювати ризик можливого переховування останнього від суду.

Таким чином, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час є актуальним.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Так, в силу засади безпосередності дослідження судом показань, яка регламентована ст. 23 КПК України, та відповідно до визначених у ст. 224 КПК України правил проведення допиту в суді, під час судового розгляду суд отримує показання усно шляхом допиту особи у судовому засіданні.

Водночас, з огляду на закріплений у ст. 290 КПК України порядок ознайомлення захисту з матеріалами досудового розслідування, зокрема, з показаннями допитаних стороною обвинувачення осіб, очевидно, що обвинувачені можуть бути обізнаними із персональними даними свідків та змістом їх позасудових показань.

Беручи до уваги той факт, що залишаються не допитаними свідки, а тому вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

При цьому, той факт, що свідки є залегендованими, жодним чином не нівелює наявність ризику впливу обвинуваченого на них, оскільки останньому можуть бути відомі дійсні дані цих свідків.

Таким чином, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані безпосередньо судом, залишається високим.

Крім цього, слід звернути увагу на той факт, що згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_3 під час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень діяв у складі злочинної організації, а тому в разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який не буде пов`язаний із триманням під вартою, може вдатися до дій задля впливу на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни останніми своїх показань, задля уникнення ним та інших обвинувачених покарання за вчиненні кримінальні правопорушення.

При цьому, не зважаючи на той факт, що частина свідків була залегендована це не виключає того факту, що ОСОБА_3 відомі дійсні анкетні відомості зазначених осіб.

Судом не може бути взятим до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на відсутність у нього відомостей щодо дійсних анкетних даних залегендованих свідків, та у зв`язку із цим неможливості вчинення на них жодного тиску про, що свідчить відсутність будь-яких повідомлень щодо таких дій, оскільки вказане підтверджує дієвість застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

При розгляді питання щодо наявності вказаного ризику у обвинуваченого ОСОБА_3 , судом береться до уваги термін вчиненні інкримінованих обвинуваченому, відповідно до обвинувального акту кримінальних правопорушень, а саме більш ніж вісім місяців, що у свою чергу може свідчити про стійкість злочинної поведінки останнього та в свою чергу підвищує ймовірність продовження протиправної діяльності шляхом продовження вчинення даного кримінального правопорушення або ж вчинення нового у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а тому даний ризик на даний час не втратив своєї актуальності.

Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_3 : на відсутність скарг, щодо його неправомірної поведінки, зміну життєвих поглядів, бажання спілкування із людьми, які не мають жодного стосунку до кримінального світу, бажання розвитку свого творчого потенціалу у музиці та написанні пісень, бажання офіційного працевлаштування, утримання бабусі, судом беруться до уваги, однак вони не зменшують наявність встановлених раніше ризиків у тій мірі, яка б могла свідчити про їх зменшення та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи питання щодо зменшення розміру застави, суд зазначає наступне.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що запобіжний захід у вигляді застави має відповідати принципу пропорційності і не може ставати надмірним фізичним тягарем для обвинуваченого, оскільки це може фактично обмежувати його право на свободу (стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини наголошував на необхідність індивідуального підходу до визначення розміру застави з урахуванням таких факторів: фінансового стану обвинуваченого, суті та тяжкості інкримінованого правопорушення, можливості застави виконувати роль гарантії належної явки на судові засідання та неухильного дотримання процесуальних обов`язків, відсутності надмірного обмеження свободи, яке може виникнути через непропорційний розмір застави.

Так, у справі Mamedova v. Russia № 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини розглянув питання необґрунтовано високої застави, яка фактично призвела до тримання заявниці під вартою через неможливість її внесення, і визнав таку практику порушенням статті 5 Конвенції.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, визначений розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів для працездатних осіб стосовно ОСОБА_3 , з урахуванням його обвинувачення у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, є мінімально допустимим розміром у відповідності до вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Крім цього, слід також взяти до уваги, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення відносяться до категорій правопорушень проти громадської безпеки та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 будь-якого іншого запобіжного заходу, який не буде пов`язаний із триманням під вартою, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України, а тому суд вважає, що у вказаному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, оскільки обвинуваченому ставиться у провину, відповідно до обвинувального акту, вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та прекурсорів.

При цьому, факультативним об`єктом вказаного кримінального правопорушення є життя та здоров`я людини. А у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням змісту пред`явленого обвинувачення, тривалості вчинення кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 , будучи на свободі, у зв`язку із відсутністю засобів для існування, може вдатися до повторного вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та прекурсорів.

Отже, встановлені під час розгляду клопотань обставини у своїй сукупності дають достатні підстави стверджувати, що наявні ризики, у достатній мірі виправдовують подальше застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1