Дата документу 20.01.2026 Справа № 335/205/26
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/114/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/205/26Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 07 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Соколівка Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 07 січня 2026 року за клопотанням слідчого до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою 05 березня 2026 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_8 розмір застави як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання передбачених КПК підозрюваним обов`язків у сумі 199 680 гривень.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 21:00 год. до 07:00 год. наступного дня за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду та буде з`являтися за першим викликом, підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, неофіційно працевлаштований, в повному обсязі визнає свою вину, на всіх процесуальних діях надає детальні пояснення щодо означених подій, осуджує свій вчинок, щиро кається у вчиненому, готовий понести покарання. Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення вказала, що клопотання слідчого не містить даних про те, що ОСОБА_8 має не зняту чи не погашену судимість або готується до вчинення іншого кримінального правопорушення. Посилання слідчого на відомості щодо звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за амністією не є слушними. Заявлений слідчим ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, взагалі не містить будь-якого обґрунтування. Сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги захисника.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що слідчий СВ відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 в межах кримінального провадження №0000017 від 05 січня 2026 року звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , якому 05 січня 2026 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.4 ст.185 КК кримінального правопорушення.

З посиланням на обґрунтованість підозри та наявність передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, слідчий просила застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 передбаченого ч.4 ст.185 КК злочину та наявність передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, а тому дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, посилаючись на те, що менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти наявним у провадженні ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Положеннями ст.178 КПК визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

На переконання колегії суддів слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином перевірені слідчим суддею при розгляді клопотання.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, слідчий суддя встановив, що доводи слідчого є частково обґрунтованими та погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків, а саме передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК. З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджено матеріалами клопотання.

Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

Зокрема, на існування заявлених ризиків вказує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі доведення його вини. В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що дає достатньо підстав вважати, що підозрюваний, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення його вини буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, офіційного місця роботи, свідчить про наявність реальної можливості вільно змінити місце свого проживання (перебування) та в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, також підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Судова колегія відмічає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року).

Також є доведеним існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, що свідчить про те, що єдиним способом заробітку є вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень.

Зазначена обставина, на переконання колегії суддів, вказує на наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень, у тому числі аналогічних злочинів проти власності, враховуючи відсутність у підозрюваного постійного джерела доходу.

Колегія суддів зауважує, що наявність передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК ризику також підтверджується й тим, що ОСОБА_8 наразі підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК, відомості про які внесені до ЄРДР 05 січня 2026 року за заявами потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Ухвалене слідчим суддею рішення ґрунтувалося на сукупності обставин, які мають значення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу і відповідає вимогам закону.

Стосовно посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання слід відмітити, що за місцем реєстрації підозрюваний не мешкає, а проживання в орендованій квартирі свідчить про відсутність власного житла та сталих соціальних зв`язків, що додатково вказує на можливість підозрюваного безперешкодно покинути місце проживання з метою переховування від органів досудового розслідування та/або суду задля уникнення від кримінальної відповідальності у разі доведення його вини.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_8 неофіційно працює, повністю визнає свою провину в інкримінованому йому злочині та щиро кається, надає детальні пояснення щодо скоєного злочину, готовий понести покарання, не спростовують висновків слідчого судді про існування вищевказаних ризиків та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Судова колегія зауважує на тому, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи захисника про безпідставність посилання слідчого у клопотанні на відомості щодо звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за амністією з тих підстав, що минуле правопорушення не повинно мати негативних наслідків для особи, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки слідчим суддею вказана обставина при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не враховувалась.

Посилання захисника про те, що заявлений слідчим ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, взагалі не містить будь-якого обґрунтування, є безґрунтовним, оскільки слідчий суддя визнав недоведеним існування вказаного ризику.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просила скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються вищевикладеним.

Таким чином, слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого було надано належну оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, з урахуванням даних про особу підозрюваного, та він дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи будуть недостатніми і недієвими для запобігання вказаним у клопотанні ризикам.

При цьому, слід відмітити, що слідчий суддя, у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК визначив ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави, з покладенням певних обов`язків, у разі її внесення.

За таких обставин, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника за викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 07 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4