Справа № 132/1786/23
Провадження №1-кп/132/95/25
Вирок

Іменем України

26 грудня 2025 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000120 від 13 березня 2023 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Березне Рівненської області, громадянина України, освіта загальна середня, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Гущинці Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, освіта загальна середня, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

Прокурора Калинівського відділу

Хмільницької окружної прокуратури

Вінницької області ОСОБА_5 ,

Обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

Захисників адвокатів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2023 року близько 21:00 год. ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_3 та ОСОБА_9 перебували у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де вони усі вживали алкогольні напої.

Під час застілля ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що в період часу з вечора 07.03.2023 до вечора 08.03.2023 перебувала в будинку місцевого мешканця ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , та останній із своїми друзями вступив із нею в статеві зносини проти її волі, що викликало обурення в ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , і у них з мотивів помсти, виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 шляхом нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_3 пішли до будинку ОСОБА_10 , де у них розпочався словесний конфлікт з приводу статевих зносин з ОСОБА_9 . Під час суперечки, перебуваючи на подвір`ї ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 завдали удари кулаками та ногами в обличчя та по тулубу ОСОБА_10 від чого останній втратив рівновагу та впав.

У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , використовуючи фізичну силу під примусом привели ОСОБА_10 до домоволодіння ОСОБА_4 , завели до спальної кімнати і посадили на підлогу, після чого продовжили наносити йому тілесні ушкодження по голові та тулубу. Продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання ОСОБА_4 оголив статеві органи та нижню частину живота ОСОБА_10 , знявши штани із білизною та піднявши куртку до грудей, після чого спільно з ОСОБА_3 продовжили наносити удари ногами в ці ділянки тіла, а в подальшому нанесли удари ногами ОСОБА_10 по голові від чого останній втратив свідомість та перестав подавати ознаки життя.

Згідно з висновком експерта № 22 від 28.04.2023, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - підшкірної гематоми волосяної частини голови, саден та синців голови, субкон`юктивального крововиливу лівого ока, крововиливів в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, субдуральної гематоми, поширеного субарахноїдального крововиливу, крововиливу в шлуночки мозку, закритого перелому кісток носу з пошкодження судин носу, масивної носової кровотечі (у порожнині шлунка до 300 мл червоно-чорних дрібних згортків крові по типу «кавової гущі», язик з нашаруванням темно-червоних згортків крові, в просвіті стравоходу численні темно-червоного кольору згортки крові; горло, гортань та трахея з наявністю великої кількості крові та темно-червоних згортків; гістологічно: в паренхімі легень - вогнища крововиливів у альвеоли середніх розмірів, групи емфізематозно змінених альвеол, вогнища дистелектазів, обтурація кров`ю бронхів та бронхіол); закритої тупої травми грудної клітки - поперечного перелому грудини в проекції руків`я, перелому 2,3,4,5,6,7,8 ребер зліва; синців та саден тулуба, рук та ніг.

Смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії внаслідок аспірації крові під час гострої масивної кровотечі при закритому переломі кісток носу зі зміщенням відламків на фоні внутрішньочерепної травми, які могли супроводжуватись порушенням або втратою свідомості, що в свою чергу могло сприяти активній аспірації крові в дихальні шляхи, на що вказують: (у порожнині шлунка до 300 мл червоно-чорних дрібних згортків крові по типу «кавової гущі», язик з нашаруванням темно-червоних згортків крові, в просвіті стравоходу численні темно-червоного кольору згортки крові; горло, гортань та трахея з наявністю великої кількості крові та темно-червоних згортків; гістологічно: в паренхімі легень - вогнища крововиливів у альвеоли середніх розмірів, групи емфізематозно змінених альвеол, вогнища дистелектазів, обтурація кров`ю бронхів та бронхіол). Закритий перелом кісток носу зі супроводжувався масивною крововтратою та аспірації крові на фоні внутрішньочерепної травми у ОСОБА_10 мав ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.

Щоб приховати свої злочинні дії ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 виніс тіло ОСОБА_10 до господарської будівлі.

Прокурор по справі ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в обвинувальному акті даного кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожному зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Враховуючи думку учасників судового провадження щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд вважає необхідним допитати в судовому засіданні обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожного зокрема, потерпілу, свідків згідно реєстру матеріалів справи, дослідити долучені до матеріалів кримінального провадження письмові докази та документи, а також документи, що характеризують обвинувачених.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю. Суду показав, що 12.03.2023 року у вечірній час до нього додому прийшов ОСОБА_3 з яким вони вживали спиртне. Потім він позвав до себе ОСОБА_11 з якою знову продовжили вживати спиртне. ОСОБА_12 почала плакати і попросила їх, щоб вони привели ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , або будь-кого з них до нього додому для того, щоб вони вибачилися перед нею за виненене. Після цього вони з ОСОБА_16 пішли до ОСОБА_14 , однак його не було вдома і вони повернулися назад. Яна знову почала плакати і сказала, щоб вони привели хоть когось з цих чоловіків. Вони з ОСОБА_16 пішли до ОСОБА_15 , якому він запропонував, щоб ОСОБА_15 пішов з ними і вибачився перед ОСОБА_17 , однак останній відмовився і він вдарив його в область носа. Потім ОСОБА_15 погодився піти з ними до нього додому. Коли вони прийшли до нього додому, то посадили ОСОБА_15 на підлогу і ОСОБА_18 нанесла йому декілька ударів в область статевих органів. Він та ОСОБА_16 також наносили ОСОБА_15 удари руками та ногами в область голови, по ребрах та та інших частинах тіла. Після цього ОСОБА_16 вийшов на вулицю і його не було. ОСОБА_15 почав хрипіти і він запропонував визвати поліцію. Коли почало світати, то він виніс тіло ОСОБА_15 в хлів біля будинку і став чекати ранку. Вранці він пішов до свого знайомого ОСОБА_19 з яким вживав спиртне, а коли повернувся, то у нього вдома вже була поліція. Чи знімав штани з ОСОБА_15 він не пам`ятає. Також він мав намір повідомити працівників поліції про вчинений злочин, однак спочатку вирішив напитися та набратися хоробрості, а потім уже повідомити про вчинене. Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_20 не визнає. У вчиненому щиро розкаюється та просить його суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав частково. Суду показав, що 12.03.2023 року біля 21 години він прийшов до свого знайомого ОСОБА_21 в якого також знаходилась ОСОБА_22 у якої під очима були синці. Коли він запитав у неї, що сталося, то вона відповіла, що її побили та зґвалтували. Тоді він запитав чому вона не звернулась до поліції. Також в ОСОБА_21 вони вживали горілку та пиво. Після цього вони за пропозицією ОСОБА_21 пішли додому до ОСОБА_14 , однак останнього вдома не було. Потім вони пішли до ОСОБА_15 . Коли прийшли до ОСОБА_15 , то він був добре випивший. ОСОБА_21 постукав у вікно, вийшов ОСОБА_15 , який запропонував зайти до кімнати. Коли вони зайшли до приміщення будинку, то ОСОБА_21 запитав навіщо вони образили ОСОБА_11 , на що ОСОБА_15 почав матюкатися, а ОСОБА_21 у відповідь його вдарив. Потім ОСОБА_15 запропонував піти вибачитися перед ОСОБА_18 . Після цього вони пішли до ОСОБА_21 додому, де посадили ОСОБА_15 на підлогу. ОСОБА_18 підійшла до ОСОБА_21 та почала його бити по різних частинах тіла. Потім до ОСОБА_15 підійшов ОСОБА_21 , зняв з нього штани з трусами і сказав ОСОБА_18 , що вона може його провчити. ОСОБА_18 підійшла до ОСОБА_15 і вдарила його декілька разів по статевих органах. Потім він вдарив ОСОБА_15 лівою ногою у праве плече, а також долонею правої руки в ліву сторону обличчя, а ОСОБА_21 наніс декілька ударів по статевих органах і в область голови. Коли він вийшов на вулицю, то ОСОБА_15 ще був живий. Він чув як ОСОБА_21 з ОСОБА_18 сварилися. Близько 2 години ночі він пішов додому. Наступного дня до нього приїхали працівники поліції та його затримали. В господарське приміщення виносити ОСОБА_15 не допомагав. Свою поведінку в тому, що він залишив місце події та не визвав працівників поліції оцінює негативно. Вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, а тому просить його дії перекваліфікувати на ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання в межах санкції ст. 122 КК України. Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_20 не визнає.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, а обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав частково, їх винуватість у вчиненому за обставин, встановлених судом, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, зокрема, у показаннях потерпілої та свідків.

Потерпіла ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що покійний ОСОБА_10 є її батьком з яким вона не проживала. Коли 12.03.2023 року біля 10 години ранку вона прийшла до нього додому, то двері в будинок були відкриті та було видно кров на доріжці, також були в крові рушники. Вона почала шукати батька, однак в будинку та хліві його не було. Про смерть батька її стало відомо ввечері. На даний час моральна шкода її не відшкодована. Тому заявлений цивільний позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Наполягає на суворій мірі покарання для обвинувачених.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні показав, що приблизно на початку весни до нього прийшов ОСОБА_21 , який був випивший. Потім пішли до магазину в с. Гущинці, де вживали спиртне. ОСОБА_21 почав розповідати йому, що у нього в хліві лежить труп людини. Після цього вони пішли до ОСОБА_21 , який відкрив хлів і він побачив, що там лежить мертвий чоловік накритий якоюсь тряпкою. По кольору волосся він впізнав, що це був ОСОБА_24 . Після цього він сказав ОСОБА_21 , щоб той зателефонував до поліції.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні показала, що 13.03.2023 року біля 9 години ранку до неї прийшов її брат ОСОБА_3 . Вони поснідали, спиртне не вживали. Після цього вона пішла працювати по господарству і ОСОБА_16 пішов з нею та почав розповідати, що напередодні був у свого знайомого ОСОБА_21 в якого також була ОСОБА_22 , яка скаржилася на те, що ОСОБА_15 з неї знущався. ОСОБА_21 сказав ОСОБА_16 , щоб той пішов з ним до ОСОБА_15 , щоб останній вибачився. Коли прийшли до будинку ОСОБА_15 , то ОСОБА_21 почав питати його, навіщо він ображав ОСОБА_26 , на що у відповідь ОСОБА_15 почав виражатися нецензурними словами і ОСОБА_21 вдарив його в ніс. Потім ОСОБА_21 сказав ОСОБА_27 , щоб вона робила з ОСОБА_15 все те, що він робив з нею. Після цього ОСОБА_12 почала наносити удари ОСОБА_15 в статеві органи. Потім ОСОБА_16 вийшов на вулицю, а коли повернувся, то ОСОБА_12 і ОСОБА_21 продовжували бити ОСОБА_15 . А коли ОСОБА_16 зробив їй зауваження, то ОСОБА_21 сказав йому, щоб він не ліз, бо ще сам візьме.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що 12.03.2023 року біля 20 години до неї прийшов ОСОБА_28 і запропонував її піти до нього додому, де також був ОСОБА_29 . Вони сіли за стіл і почали вживати спиртне. В ході розмови вони запитали хто її побив і вона сказала, що ОСОБА_15 та інші хлопці за місцем проживання ОСОБА_15 . Потім вони вийшли із-за столу і сказали, що кудись підуть на 15 хвилин. Через хвилин 40 ОСОБА_21 з ОСОБА_16 повернулися і привели з собою ОСОБА_15 , який був побитий. ОСОБА_16 і ОСОБА_21 запитували ОСОБА_15 навіщо він її побив. Потім вони посадили ОСОБА_15 на підлогу біля батареї, зняли штани і почали бити, а саме ногами по обличчю по черзі і сказали, щоб вона його також била. Вона нанесла ОСОБА_15 5-6 ударів по статевих органах. Потім ОСОБА_16 і ОСОБА_21 почали його бити по різних частинах тіла і останній удар наніс ОСОБА_16 ногою у ліву вісочну частину. Коли вона підійшла до ОСОБА_15 , то у нього ще були ознаки життя та з ротової порожнини йшла кров. Після цього ОСОБА_16 з ОСОБА_21 взяли ОСОБА_15 і кудись понесли, а коли повернулися, то вона запитала, куди вони його занесли і вони сказали, що додому. Після цього вони полягали спати, а вранці вона пішла додому. Вранці 13.03.2023 року до неї додому прийшов ОСОБА_21 і вони з ним пішли до ОСОБА_19 , де знову вживали спиртне і ОСОБА_21 запропонував викинути тіло ОСОБА_15 в річку Південний Буг. Після цього вона визвала поліцію.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні показав, що 13.03.2023 року біля 2 години ночі додому прийшов ОСОБА_16 , який був випивший. У вечірній час приїхали працівники поліції і його забрали. Може сказати, що ОСОБА_16 по характеру спокійний та працьовитий.

Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_22 є її донькою. 11.03.2023 року біля 14 години донька прийшла додому побита і повідомила, що її зґвалтували. 12.02.2023 року донька уже вдома не ночувала. Вночі до неї прийшов ОСОБА_21 , який сказав, що він знає де її донька і щоб її забрати. Однак вона йому відмовила. 13.03.2023 року ОСОБА_12 повернулась додому і розповіла, що вбили ОСОБА_15 і що били його ОСОБА_21 і ОСОБА_16 за те, що він її зґвалтував. Після цього донька зателефонувала в поліцію і повідомила про даний факт. Її також відомо, що на той час донька зустрічалася з ОСОБА_21 і він приревнував її до ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_9 , яка розповідала спочатку матері, а потім і її про те, що її зґвалтували. Вона бачила, що на тілі, а також в області статевих органів сестри були тілесні ушкодження. Після того як її зґвалтували, вона пішла до ОСОБА_4 , а потім він її привів додому.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_33 показав, що експертиза трупа ОСОБА_15 проводилася на підставі зібраних слідчим матеріалів кримінального провадження. Виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження перебували в причинному зв`язку із смертю і їх можливо розмежувати. Смерть ОСОБА_15 могла настати як від одного удару, так і декількох з прикладанням достатньої сили. Отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 при падінні з висоти власного зросту і ударі при цьому о тверду поверхню виключається і можливо лише від удару тупим твердим предметом.

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожного зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та документами наданими прокурором, зокрема:

-протоколом огляду місця події від 13.03.2023 р. за адресою: АДРЕСА_2 , з ілюстрованими таблицями та CD диском, які додані до нього;

-постановою від 14.03.2023 про визнання речовими доказами вилучених речей за адресою: АДРЕСА_2 ;

-протоколом затримання ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення від 14.03.2023 (т.2 а.с.94-95);

-протоколом огляду місця події від 14.03.2023 р. за адресою: АДРЕСА_3 , з ілюстрованими таблицями та CD диском, які додані до нього;

-постановою від 14.03.2023 про визнання речовими доказами вилучених речей за адресою: АДРЕСА_3 ;

-протоколом огляду трупа ОСОБА_10 від 14.03.2023, з ілюстрованими таблицями та CD диском, які додані до нього;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14.03.2023, за адресою: АДРЕСА_2 , який проводився за участю свідка ОСОБА_9 , спеціаліста ОСОБА_34 , понятих ОСОБА_35 та ОСОБА_36 та доданим до нього CD диском;

-протоколом огляду предмету від 15.03.2023, а саме: берців темно-зеленого кольору та джинсових штанів чорного кольору, з ілюстрованими таблицями та CD диском, які додані до нього;

-постановою від 15.03.2023 про визнання речових доказів та передачу їх га зберігання;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 15.03.2023 за адресою: АДРЕСА_3 , який проводився за участю підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_7 , спеціаліста ОСОБА_34 , понятих ОСОБА_37 та ОСОБА_38 та доданим до нього CD диском;

-висновком експерта № СЕ-19/102-23/5731-Д від 27.03.2023 на поверхнях об`єктів, які були вилучені 14.03.2023під час проведення огляду будинку за адресою: АДРЕСА_3 ;

-висновком експерта № СЕ-19/102-23/5733-Д від 28.03.2023 на поверхнях об`єктів, які були вилучені під час проведення огляду будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;

-постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29.03.2023;

-висновком експерта № СЕ-19/102-23/5736-БД від 07.04.2023, наданих на дослідження запахових зразків, які були вилучені за адресою: АДРЕСА_2 , з ілюстрованими таблицями;

-висновком експерта № СЕ-19/102-23/5734-БД від 07.04.2023, наданих на дослідження запахових зразків, які були вилучені за адресою: АДРЕСА_3 , з ілюстрованими таблицями;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.04.2023 за адресою: АДРЕСА_3 , який проводився за участю підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , спеціаліста ОСОБА_34 , понятих ОСОБА_39 та ОСОБА_38 та доданим до нього CD диском;

-висновком № 117 експерта обласного бюро СМЕ від 05.04.2023 р., з доданою таблицею до нього;

-висновком № 118 експерта обласного бюро СМЕ від 05.04.2023 р., з доданою таблицею до нього;

-висновком № 119 експерта обласного бюро СМЕ від 05.04.2023 р., з доданою таблицею до нього;

-висновком № 120 експерта обласного бюро СМЕ від 21.04.2023 р., з доданою таблицею до нього;

-висновком № 121 експерта обласного бюро СМЕ від 21.04.2023 р., з доданою таблицею до нього;

-висновком № 122 експерта обласного бюро СМЕ від 21.04.2023 р., з доданою таблицею до нього;

-висновком № 123 експерта обласного бюро СМЕ від 21.04.2023 р., з доданою таблицею до нього;

-постановою про відібрання в підозрюваного ОСОБА_3 зразків для експертизи від 24.04.2023;

-протоколом отримання зразків підозрюваного ОСОБА_3 для експертизи від 27.04.2023;

-постановою про відібрання в підозрюваного ОСОБА_4 зразків для експертизи від 01.05.2023;

-протоколом отримання зразків підозрюваного ОСОБА_4 для експертизи від 27.04.2023;

-висновком експерта Вінницького обласного бюро судових експертиз ОСОБА_40 за № 22 від 28.04.2023 на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , та прийнятих до уваги даних лабораторних досліджень та обставин провадження, згідно якого ушкодження у ОСОБА_10 спричиненні від дії твердого (-их) тупого (-их) предмету (предметів), можливо 12.02.2023 р. Смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії внаслідок аспірації крові під час гострої масивної кровотечі при закритому переломі кісток носу зі зміщенням відламків на фоні внутрішньочерепної травми, які могли супроводжуватись порушенням або втратою свідомості, що в свою чергу могло сприяти активній аспірації крові в дихальні шляхи. Закритий перелом кісток носу зі супроводжувався масивною крововтратою та аспірації крові на фоні внутрішньочерепної травми у ОСОБА_10 мав ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю;

-висновком експерта № СЕ-19/102-23/8890-БД від 26.05.2023 щодо дослідження зразків венозної крові підозрюваного ОСОБА_3 та підозрюваного ОСОБА_4 з ілюстрованими таблицями до нього;

-висновком № 167 експерта обласного бюро СМЕ від 03.05.2023 р;

-висновком № 168 експерта обласного бюро СМЕ від 30.05.2023 р;

-висновком № 169 експерта обласного бюро СМЕ від 30.05.2023 р;

-висновком № 170 експерта обласного бюро СМЕ від 30.05.2023 р;

-висновком № 171 експерта обласного бюро СМЕ від 30.05.2023 р;

-висновком № 171 експерта обласного бюро СМЕ від 30.05.2023 р;

-висновком № 173 експерта обласного бюро СМЕ від 30.05.2023 р;

-висновком експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 62 від 15.05.2023 по факту нанесення тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_10

- ухвалами слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 та 16.03.2023 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у даному кримінальному провадженні.

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджується матеріали проведених НСРД, а саме:

-протоколом негласної слідчої (розшукової) дії від 03.04.2023 аудіо, відеоконтроль місця, а саме приміщення ІТТ № 1 ГУНП у Вінницькій області, де утримувався ОСОБА_3 (т.3 а.с.69-70);

-протоколом негласної слідчої (розшукової) дії від 03.04.2023 аудіо, відеоконтроль місця, а саме приміщення ІТТ № 1 ГУНП у Вінницькій області, де утримувався ОСОБА_4 (т.3 а.с.76-80).

Відповідно до ч.1 ст. 89 КК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що вищеперераховані докази отримані у порядку, встановленому КПК України, мають відношення до даного кримінального провадження, а тому визнає їх допустимими.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожного зокрема, в скоєнні кримінального правопорушення за обставин, встановлених в даному кримінальному провадженні, доведена повністю. При цьому суд вважає, що скоєння обвинуваченим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке полягає у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та прийняття відповідного процесуального рішення.

Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання обвинувачених, потерпілої та свідків, а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, і судом встановлено, що вони є переконливими, логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про зміну правової кваліфікації обвинуваченого ОСОБА_3 з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 122 КК України, та просить визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, яке обґрунтоване тим, що висунуті обвинувачення ОСОБА_3 є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки досудовим розслідуванням неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_3 , так як згідно його пояснень та пояснень іншого обвинуваченого ОСОБА_4 надані, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду встановлено, що вони діяли не спільно з метою спричинення єдиного злочинного результату, не вчиняли спільних узгоджених дій стосовно потерпілого, а спричинили йому окремими розрізненими діями різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження. Окрім того, ОСОБА_4 зазначав, що саме він наносив удари потерпілому в область голови, також вказав, що наніс удар в ніс внаслідок чого у потерпілого сильно пішла кров з носа. ОСОБА_4 підтвердив показання ОСОБА_3 , що той наносив удари по ребрам та вказував, що ОСОБА_3 не наносив потерпілому тілесні ушкодження у життєво важливі органи. Також зазначав, що ОСОБА_3 пішов додому, а він самостійно виносив потерпілого до господарської будівлі, що узгоджується з показаннями інших свідків. Окрім того, органами досудового розслідування не надано правову оцінку діям свідка ОСОБА_9 , яка також спричиняла тілесні ушкодження потерпілому. Отже, сторона захисту вважає, що під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діяли не спільно і не мали умислу на досягнення єдиного злочинного результату.

Суд, дослідивши заявлене захисником клопотання, дійшов до наступного висновку.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України характеризується прямим або непрямим умислом. При цьому ставлення винного до смерті потерпілого при ч.2 ст. 121 КК України є необережним.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КК України непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільне небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбачені його суспільно небезпечні наслідки. Непрямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака - передбачення суспільно небезпечних наслідків, значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Основна відмінність прямого і непрямого умислу полягає у їх вольовому моменті. Якщо при прямому умислі він характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, то при непрямому - свідомим припущенням їх настання. В останньому випадку воля особи посідає не активну, а пасивну щодо наслідків позицію, оскільки наслідки є побічним результатом злочинної дії (бездіяльності) винного.

Судом в ході судового розгляду встановлено, що при виникненні конфлікту, а в послідуючому бійки, між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у останнього була реальна можливість уникнення бійки.

Однією із кваліфікуючих ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є вчинення кримінального правопорушення групою осіб, що є в свою чергу нормативним закріпленням співучасті.

Відповідно до ст. 26 КК України співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.

Зокрема, вчинення злочину об`єднаними зусиллями двох чи більше осіб за співучасті - завжди свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого, оскільки співучасть полегшує вчинення злочину або його приховування.

Вчинення тяжкого тілесного ушкодження групою осіб визнається кваліфікованим видом. У ч. 2 ст. 121 йдеться про групу осіб, утворену без попередньої змови.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КК України злочин визнається таким, що вчинений групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.

Таким чином, суд за наслідком розгляду кримінального провадження дійшов до переконання про доведеність факту того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникло спонтанне, ситуативне об`єднання зусиль для досягнення загального злочинного результату в процесі його вчинення. Судом також враховано і той факт, що при розгортанні конфлікту між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_10 з іншої сторони, в обвинуваченого ОСОБА_3 була реальна можливість уникнути подальшої конфліктної ситуації і бійки, в ході якої потерпілому наносились тілесні ушкодження, однак він цього не зробив, натомість почав разом з ОСОБА_4 наносити удари потерпілому.

За вищевказаних обставин, суд не може погодитись з доводами, які зазначені в клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 щодо наявності на її думку підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч.1 ст.122 КК України, оскільки під час розгляду справи такі доводи захисника не підтвердилися, судом встановлено факт неодноразового нанесення ОСОБА_3 ударів загиблому, у суду відсутні сумніви у механізмі отримання потерпілим травм, що у подальшому стали причиною його смерті. При цьому судом встановлено умисел обвинуваченого ОСОБА_3 саме на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а тому відсутні законні та обґрунтовані підстави для перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 122 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які дані в судовому засіданні, в яких він частково визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.1 КК України, суд вважає повністю спростованими як матеріалами справи, так і показаннями наданими в судовому засіданні свідками, а тому розцінює їх як спосіб його захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне ним умисне кримінальне правопорушення.

Таким чином, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд переконаний, що вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їм злочину повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

На досудовому слідстві дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

На досудовому слідстві дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, документально підтверджені витрати на залучення експертів Вінницького НДЕКЦ МВС України за проведення:

-судової трасологічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-23/5731-Д від 27.03.2023) становить 755,12 грн;

-судової трасологічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-23/5733-Д від 28.03.2023) становить 943, 90 грн;

-судової біологічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-23/5736-БД від 07.04.2023) становлять 2139,46 грн;

-судової біологічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-23/5734-БД від 07.04.2023) становлять 2139, 46 грн;

-судової біологічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-23/8890-БД від 26.05.2023) становлять 4658,88 грн, а всього в загальній сумі 10636,82 грн, суд вважає необхідним стягнути в рівних частках з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожному зокрема, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особи винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують їх покарання.

Відповідно до роз`яснень, викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» 24.10.2003 р. № 7, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 6 ст. 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд вказав, що суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При обрані виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким кримінальним правопорушенням, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, не відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду, думку потерпілої щодо призначення суворої міри покарання, відсутність обставин, які пом`якшують його покарання та наявність обставини, яка обтяжує його покарання, а саме те, що він вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням наведених обставин, суд вважає, що з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з обранням йому покарання у виді позбавлення волі, що буде співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України також суд вважає необхідним зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 16.03.2023 по день набрання вироком законної сили.

При обрані виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким кримінальним правопорушенням, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, до лікаря-нарколога звертався за допомогою 26.11.2013 (F 10.2), у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, не відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду, думку потерпілої щодо призначення суворої міри покарання, відсутність обставин, які пом`якшують його покарання та наявність обставини, яка обтяжує його покарання, а саме те, що він вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням наведених обставин, суд вважає, що з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з обранням йому покарання у виді позбавлення волі, що буде співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України також суд вважає необхідним зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 14.03.2023 р. по 17.03.2023 р.

Щодо запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

16 березня 2023 року ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України. В послідуючому обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою неодноразово продовжувався. Востаннє дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою було продовжено ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 03.11.2025 року строком на 60 діб з можливістю внесення застави.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що з урахуванням винесеного у справі вироку він може спробувати сховатися від правосуддя з метою уникнення покарання, суд вважає за необхідне до набуття вироком законної сили залишити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

16 березня 2023 року ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України. У зв`язку із внесенням застави 17.03.2023 р. обвинувачений ОСОБА_3 був звільнений з-під варти та відповідно до нього застосований запобіжний захід у вигляді застави із покладенням обов`язків, які передбачені ст.194 КПК України. В подальшому ухвалами Калинівського районного суду Вінницької області йому було неодноразово продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді застави із покладеними обов`язками, востаннє ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 03.11.2025.

Відповідно до положень статті 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, був належним чином повідомлений та не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Беручи до уваги те, що заставодавець не надавав суду згоди на звернення застави на виконання вироку в частині майнових стягнень, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачуються в скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне до набуття вироком законної сили залишити без змін раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді застави із покладенням обов`язків, які передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а після набрання вироком законної сили, заставу, внесену на рахунок Державної казначейської служби України в розмірі 214720 грн 00 коп. за обвинуваченого ОСОБА_3 слід скасувати та повернути заставодавцю.

При вирішенні заявленого представником потерпілої ОСОБА_41 адвокатом ОСОБА_42 цивільного позову про відшкодування завданої потерпілій кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Представник потерпілої ОСОБА_41 адвокат ОСОБА_43 звернувся до суду із цивільним позовом про стягнення з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 600000 грн, тобто по 300000 тисяч з кожного, мотивуючи позовні вимоги тим, що потерпілій було спричинено моральні та душевні страждання через смерть батька ОСОБА_10 , були порушені нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, шо в свою чергу негативно вплинуло на загальне самопочуття та стан здоров`я.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України , особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність таких осіб у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

На підставі наведеного, суд вважає необхідним цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_41 адвоката ОСОБА_44 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, оскільки внаслідок протиправних дій потерпілій ОСОБА_45 була заподіяна моральна шкода, яка, виходячи з характеру, обсягу та глибини заподіяних їй болю та душевних страждань і переживань, вимушених змін у її житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану здоров`я та переживання події вчиненого кримінального правопорушення, як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення цивільного позову в частині відшкодування морального збитку в розмірі 200000 (двісті) грн, тобто по 100000 (сто) грн з кожного обвинуваченого.

Крім того, представником потерпілої ОСОБА_41 адвокатом ОСОБА_42 в цивільному позові заявлена вимога про відшкодування витрат на професійно-правничу допомогу адвоката в сумі 20000 грн.

Приписи ч.2 ст. 120 КПК України регламентують, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат, відповідно до норм п.1 ч.1 ст. 118 КПК України, належать витрати на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_46 звернулася за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_44 та уклали договір про надання правової допомоги.

На підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу представником потерпілої ОСОБА_41 адвокатом ОСОБА_42 надано Акт виконаних робіт/наданих послуг від 04.06.2023 року відповідно до Договору про надання правничої допомоги адвоката № б/н від 20.03.2023 з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та розрахунок гонорару, відповідно до якого вбачається, що загальна вартість послуг складає 20000 гривень.

Також представником потерпілої ОСОБА_41 адвокатом ОСОБА_42 надано квитанцію № б/н від 20.03.2023 року на суму 20000 гривень, згідно якої ОСОБА_46 сплатила за отримані від адвоката послуги.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінального провадження, вважає, що вимоги цивільного позову в частині щодо стягнення з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь потерпілої ОСОБА_41 витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню, оскільки ці вимоги узгоджуються із змістом ч. 1 ст. 124 КПК України та підтверджуються наданими документами.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 та 16.03.2023 на майно у даному кримінальному провадженні, згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню, оскільки в подальшому застосуванні таких заходів відпала потреба.

Питання про речові докази суд вважає необхідним вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з дати набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі строк його перебування під вартою з 16.03.2023 р. по дату набуття вироком законної сили.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька УВП (№ 1)» до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з дня затримання засудженого на виконання цього вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі строк його перебування під вартою з 14.03.2023 р. по 17.03.2023 р.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 у виді застави із покладенням обов`язків, які передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили, заставу, у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214720 грн 00 коп. (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, внесену на рахунок Державної казначейської служби України за обвинуваченого ОСОБА_3 , - скасувати та повернути заставодавцю.

Стягнути із засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в загальній сумі 10636 (десять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 82 копійки.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_41 адвоката ОСОБА_44 про стягнення моральної шкоди з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути із засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в рівних частинах, на користь потерпілої ОСОБА_47 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути із засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в рівних частинах, на користь потерпілої ОСОБА_47 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 та 16.03.2023 на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні за № 0000120, - скасувати.

Речові докази по справі:

-змив речовини бурого кольору (із цементної підлоги ганку входу до будинку); змив речовини бурого кольору (із підлоги кімнати 1 сіни); змив речовини бурого кольору (із підлоги кімнати 2 вітальня); куртку темного кольору із слідами речовини бурого кольору (із шафи кімнати 2 вітальня); одорологічні сліди (із ручок дверей входу із кімнати 1 сіни до кімнати 2 вітальня); одорологічні сліди (із ручок дверей входу із кімнати 1 сіни до кімнати 3 кухня); пусту полімерну ємкість «Живчик» із різким запахом самогону (із кімнати 2 вітальня); пусту полімерну ємкість «Артезіанська» із різким запахом самогону (із кімнати 3 кухня); одорологічні сліди (із ручок вхідних дверей); одорологічні сліди (із ручок дверей входу із кімнати веранда до кімнати 1); салатовий рушник з речовиною бурого кольору; фрагмент тканини коричневого кольору (наволочка подушки) зі слідами речовини бурого кольору; фрагмент тканини рожевого кольору (доріжка) зі слідами речовини бурого кольору; 16-ть недопалків цигарок; пусті ємкості «Козацька рада» скляна 0,25л, «Львівське м`яке» скляна 0,45л, «Tuborg» ж/б 0,5л., «Non Stop» ж/б 0,5л.; жіночу біжутерію, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

-штани чорного кольору «Puma», пару взуття «Nike», кофту синього кольору «Vicente», куртку зеленого кольору «Sparco», шкарпетки в кількості 2 штук сірого кольору та труси червоного кольору, берци темно-зеленого кольору та джинсові штани чорного кольору, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

Вирок може бути оскарженим до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1