ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2842/25 Справа № 182/4094/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0002415, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, працюючого неофіційно, депутатом та особою з інвалідністю не являється, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо початку строку відбування покарання; зарахування в строк відбуття покарання строк попереднього ув?язнення; стягнення витрат за залучення експертів на проведення судової експертизи; скасування арешту майна та долі речових доказів.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що 08.06.2017 р. приблизно о 13.30 годині, ОСОБА_8 , за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 вживав спиртні напої.

Приблизно о 17.00 годині прийшла цивільна дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_11 , яка є власницею будинку АДРЕСА_1 та зробила їм зауваження з приводу вживання спиртних напоїв. На що ОСОБА_10 на адресу ОСОБА_12 висказав образи в нецензурній формі. ОСОБА_8 , вступившись за дружину, зробив ОСОБА_10 зауваження та між ними виник словесний конфлікт.

В ході словесного конфлікту у ОСОБА_8 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_10 , тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , 08.06.2017 приблизно о 19.00 годині, діючи умисно, протиправно, з метою спричинення смерті потерпілому, ножем, який взяв зі столу та тримав в правій руці, умисно наніс почергово два удари в ліву та праву частину шиї, життєво важливий орган, однак ОСОБА_10 продовжив висловлювати образи на адресу ОСОБА_13 та відштовхнув ОСОБА_8 від себе рукою.

Після чого, ОСОБА_8 , бажаючи продовжити реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, протиправно, бажаючи настання смерті потерпілого, ножем, який тримав в правій руці, умисно наніс почергово три удари в область грудної клітини спереду та в область лівого плеча потерпілого ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичного експерта № 384 від 29.06.2017, спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, лівобічного гемопневмотораксу, проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини справа, правобічного пневмотораксу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; двох різаних ран шиї, різаної рани лівого плеча, непроникаючої колото-різаної рани грудної клітини, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, вважаючи, що виконані всі необхідні дії для настання смерті потерпілого ОСОБА_10 , припинив наносити тілесні ушкодження потерпілому.

Смерть ОСОБА_10 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 , оскільки потерпілому своєчасно було надано кваліфіковану медичну допомогу.

Дані умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом як кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за ознаками: закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи апеляційних скарг:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.06.2025 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув?язнення з 08.06.2017 р. до 10.06.2017 р., з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначив, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 р.).

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив 08.06.2017 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в період чинності ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 р., згідно якого строк попереднього ув?язнення обвинуваченому слід було зарахувати з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.06.2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати, змінивши правову кваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом допущено невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу, що якби ОСОБА_8 бажав би настання саме смерті потерпілого, він би не надавав би допомогу ОСОБА_10 , намагаючись зупинити кров. Висновки суду в цій частині вважає такими, що суперечать фактичним обставинам справи, поясненням свідків та обвинуваченого, які були надані в судовому засіданні. Наголошує, що умисел ОСОБА_8 був спрямований саме на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Зазначає, що визначальним при розмежуванні умисного вбивства від спричинення тяжких тілесних ушкоджень, є спрямованість умислу винного, його суб?єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Звертає увагу, що саме для припинення агресивних дій потерпілого ОСОБА_8 схопив зі столу поруч перший предмет, який потрапив йому в руки, і яким виявився ніж, та наніс два удари потерпілому в область шиї. Вказані удари належать до категорії легких тілесних ушкоджень. Можливо тому потерпілий не припинив своїх агресивних дій, а ОСОБА_8 наніс йому удари в область грудної клітини. Якби ОСОБА_8 мав би умисел на спричинення смерті потерпілому, то удари в область шиї мали бути фатальними.

Зауважує, що після припинення агресивних дій потерпілого ОСОБА_8 одразу припинив будь-які дії спрямовані на спричинення йому тілесних ушкоджень. Також він ганчір?ям намагався зупинити кров у ОСОБА_10 , а його дружина одразу викликала швидку допомогу.

Наголошує, що у ОСОБА_8 був лише умисел, спрямований на спричинення саме тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки він намагався припинити протиправну поведінку потерпілого. Проте, суд в оскаржувану вироку не обгрунтував, прямий чи непрямий умисел був у ОСОБА_8 під час вчинення ним інкримінованого йому діянні.

Вважає, що суд не врахував поведінку потерпілого, яка передувала вчиненню кримінального правопорушення. Не звернув увагу на те, що ОСОБА_10 знаходився у стані алкогольного сп?яніння, образливо висловлювався на адресу цивільної дружини ОСОБА_8 , вдарив її.

Наголошує, що матеріалами кримінального провадження (а.с. 45-46, 7-14) спростовуються висновки суду, що потерпілий ніяких реальних дій, спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень не вчиняв, в руках у потерпілого не було сторонніх предметів, якими б він погрожував обвинуваченому, що свідчить про наявність ознак суб?єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в діях ОСОБА_8 , а саме про бажання настання смерті потерпілого. Також суд послався на характер та локалізацію тілесних ушкоджень.

Позиції сторін в суді :

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника обвинуваченого в повному обсязі, просили її задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заверечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, що стосується покращення положення обвинуваченого щодо зарахування строку попереднього ув?язнення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, наведених в ній. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважав кваліфікацію дій обвинуваченого в оскарженому вироку вірною та доведеною.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає наступне:

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, захисник не оспорює, що саме ОСОБА_8 при зазначених у мотивувальній частині вироку обставинах умисно ножем наніс потерпілому кілька ударів, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 саме ті тілесні ушкодження, які були встановлені у останнього висновком судово-медичної експертизи.

Захистник в апеляційній скарзі лише стверджує, що висновок суду про те, що вказані дії були вчинені обвинуваченим із метою вбивства ОСОБА_10 , не підтверджується фактичними обставинами справи. Захисник вважає, що в ході судового розгляду не було здобуто доказів того, що умисел ОСОБА_8 був направлений саме на умисне позбавлення потерпілого життя. Тому вважав, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.1ст.121 КК України як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Аналогічні доводи були висунуті стороною захисту і під час розгляду провадження в суді 1-ї інстанції. Проте, такі доводи були обгрунтовано відкинуті судом 1-ї інстанції на підставі належної оцінки сукупності досліджених в ході судового розгляду доказів.

Судом 1-ї інстанції дій обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно ст. 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

За приписами ч.2ст.24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Диспозиція ч.1 ст.115 КК України передбачає кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Таким чином суспільно небезпечним наслідком цього злочину є смерть іншої людини.

Системний аналіз вказаних норм закону про кримінальну відповідальність вказує на те, що за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство можуть бути кваліфіковані дії вчинені із прямим умислом, тобто з метою настання смерті іншої людини, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті іншої людини і бажала їх настання, але таке кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі цієї особи.

Згідно п.22 Постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003р. Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного

Врахуванню також підлягає спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь. (Постанова ККС від 9 вересня 2021 року справа № 361/2548/18).

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанцій ретельно перевірив доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_8 мотиву та умислу на вбивство.

Судом встановлено і це підтверджується дослідженими доказами, що обвинувачений та потерпілий разом вживали алкогольні напої. І між ним виникла обоюдна сварка після того, як ОСОБА_10 вилаявся у відношенні співмешканки ОСОБА_8 , яка обом висловила зауваження щодо розпиття горілки.

Обвинувачений зазначив, що він та ОСОБА_10 стали штовхати один одного. На столі лежав невеликий кухонний ніж, який він схопив і вдарив ним ОСОБА_14 в груди і у шию.

В ході слідчого експеримента ОСОБА_8 показав, яким саме чином ним були нанесені удари ножем потерпілому ОСОБА_15 (а.п.48-50 з диском)

Висновком експерта (додаткового) №456 від 28.07.2017 р. на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_10 , даних слідчого експерименту, враховуючи характер, кількість та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, експерт вважав, що вони могли бути спричиненні гр. ОСОБА_10 при механізмі, вказаному підозрюваним ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту від 18.07.2017 р., а саме при ударі ножем в праву область шиї та трьох ударів в область грудної клітини. Механізм спричинення колото-різаного поранення шиї зліва та лівого плеча підозрюваним ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту, вказано не було (а.п.52).

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що вона є співмешканкою ОСОБА_8 . У червні 2017 року приблизно з 15 до 16 години, вона повернулася додому і побачила, що її чоловік ОСОБА_16 випиває разом з ОСОБА_17 . Останній був дуже п`яний, і вона почала його виганяти додому, тягла за руку. А він почав її ображати нецензурно і штовхав. ОСОБА_16 заступився за неї. Між ними виникла бійка, яку вони припинили, і ОСОБА_18 почав збиратися до когось в гості, але почав висувати претензії, що ОСОБА_16 випив його горілку. Тому, вона пішла в магазин за пляшкою горілки, яку купила, а коли повернулася, то потерпілий ОСОБА_18 лежав на ліжку у дворі, на спині. На шиї у нього були тілесні ушкодження і в області грудної клітини була кров. Вона його перев`язала і викликала швидку допомогу.

Згідно висновку експерта №384 від 29.06.2017 р., на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_10 , даних медичних документів встановлено, що у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, лівобічного гемопневмотораксу, проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини справа, правобічного пневмотораксу - відносяться до категорії Тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя ( згідно по пункту 2.1.3 підпункту й Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран шиї, різаної рани лівого плеча, непроникаючої колото-різаної рани грудної клітини - відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії гострого предмету маючого колюче-ріжучі властивості, яким могло бути лезо клинка ножа. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному у постанові слідчого. В зв`язку з відсутністю токсикологічного дослідження крові на алкоголь у медичних документах, відповісти на питання чи знаходився ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння не надається можливим. (а.п.31-34).

В ході слідчого експерименту від 25.07.2017р., проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 , останній пояснив, що вони сиділи з ОСОБА_19 на подвір`ї і вживали спиртні напої, між ними стояв журнальний столик. Між ним та ОСОБА_19 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_16 наніс тичком ножа удар в область шиї зліва, далі наніс тичком ножа удар у шию справа. Після чого, він відійшов від журнального столику до іншого столу, на який оперся спиною. В цей момент ОСОБА_8 наніс йому удар ножем в грудну клітину спереду зліва. Він почав відходити в глиб двору, де впав на пластмасовий стіл, від якого відкололась ніжка. Далі, він взявши цю ніжку, почав захищатись нею від ОСОБА_8 і завдав останньому удар ніжкою по руці, який тільки подряпав останньому руку, а ОСОБА_16 в цей час наніс йому два удари ножем в грудну клітину спереду справа. І тільки після цього він зміг перехопити ніж у ОСОБА_8 , але його покинули сили, він сів на ліжко, що стояло поруч (а.п.36-39 з фототаблицею).

Згідно висновку експерта (додатковий) №453 від 26.07.2017 р., на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_10 , даних слідчого експерименту, враховуючи характер, кількість та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, вважає, що вони могли бути спричиненні гр. ОСОБА_10 при механізмі, вказаному самим потерпілим гр. ОСОБА_10 , під час проведення слідчого експерименту від 25.07.2017, а саме при ударах ножем в область шиї справа та зліва, та трьох ударів в область грудної клітини. Механізм спричинення колото-різаного поранення лівого плеча потерпілим ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту вказано не було. (а.п.42).

Згідно висновку експерта №334 від 15.06.2017 р., на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_8 , встановлено, що у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна лівого передпліччя, синця та садна грудної клітини зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному у постанові слідчого (а.п.45-46).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №172 від 27.06.2017 р. (а.п.175-177) ОСОБА_8 в період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав. По своєму психічному стану в період часу інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час будь-яким психічним захворюванням також не страждає. По своєму психічному стану у теперішній час він може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.п.175-177).

Судом 1-ї інстанції надано належний аналіз дослідженим доказам, з точи зору їх законності, допустимості та належності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, та зроблено обгрунтований висновок про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Злочин вчинено обвинуваченим на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з застосуванням ножа, тобто знаряддя, застосування якого тягне загрозу життю потерпілого. ОСОБА_8 умисно ножем наніс два удари в шию та три удари в область грудної клитини, тобто в місця розташування життєво важливих органів людини. Удари були нанесені із достатньою силою, в наслідок чого потерпілому були спричинені проникаюче колото-різане поранення грудної клітини справа, у вигляді лівобічного гемопневмотораксу, проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини справа, правобічного пневмотораксу, що, згідно висновку судово-медичної експертизи №384 від 29.06.2017, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

ОСОБА_8 , як особа, що за своїм психічним станом міг віддавати собі звіт в своїх діях і керувати ними, усвідомлював та передбачав, що від його дій може настати смерть людини. А характер його дій, неоднаразове нанесення ударів ножем в область розташування життєво важливих органів людини свідчить про його бажаня настання такого суспільно небезпечного наслідка.

Тому суд 1-ї інстанції відповідно до встановлених фактичних даних обгрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_8 діяв із прямим умислом, направленим на позбавлення життя потерпілого.

Твердження як обвинуваченого, так і захисника про те, що ОСОБА_8 не мав умислу на вбивство ОСОБА_10 , оскільки після нанесення ударів ножем обвинувачений намагався зупинити кровотечу у потерпілого, а дружина обвинуваченого викликала швидку допомогу, спростовуються показами потерпілого ОСОБА_10 під час слідчого експеримента про те, що підчас спричинення обвинуваченим йому ударів ножем, він намагався відбиватися, але від спричинених пошкоджень сили покинули його, він сів на ліжко, що стояло поруч (а.п.36-39 з фототаблицею). Свідок ОСОБА_13 показала, що коли між обвинуваченим та потерпілим виникла сварка із-за горілки, то вона пішла в магазин за пляшкою горілки, яку купила, а коли повернулася, то потерпілий ОСОБА_18 лежав на ліжку у дворі, на спині. На шиї у нього були тілесні ушкодження і в області грудної клітини була кров. Вона його перев`язала і викликала швидку допомогу.

Тобто, показання потерпілого та свідка вказують на те, що будь-якої допомоги після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 не надавав, швидку допомогу викликав не він.

З огляду на вказане, суд 1-ї інстанції зробив обгрунтований висновок, про те, що ОСОБА_8 вчинив усі необхідні дії, які вважав, для доведення умислу до кінця, але смерть потерпілого ОСОБА_14 не настала лише з причин, які не залежали від волі обвинуваченого. Потерпілому було вчасно і кваліфіковано надано медичну допомогу. А тому суд правильно, у відповідності до встановлених фактичних даних квалификував дії обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Колегія суддів не вважає слушним апеляційний довод про те, що обвинувачений застосував ніж обороняючись від нападу потерпілого. Такі твердження нічим об`єктивно не підтверджуються, а навпаки спростовуються матеріалами провадження.

ОСОБА_18 в ході слідчого екпиремента пояснив, що після того, як ОСОБА_8 наніс йому удари ножем в шию, він почав відходити вглиб двору, де впав на пластмасовий стіл, від якого відкололась ніжка. Далі, він, взявши цю ніжку, почав захищатись нею від ОСОБА_8 і завдав останньому удар ніжкою по руці, але тільки подряпав останньому руку, а ОСОБА_16 в цей час наніс йому два удари ножем в грудну клітину спереду справа.

Ці пояснення потерпілого об`єктивно підтверджуються висновком експерта №334 від 15.06.2017 р., згідно якого у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна лівого передпліччя, синця та садна грудної клітини зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному у постанові слідчого (а.п.45-46). В той же час слідів удару в обличчя, як про це стверджував обвинувачений, у нього виявлено не виявлено, чим спростовуються такі показання ОСОБА_8 .

При обранні виду та міри покарання суд 1-ї інстанції врахував, що злочин вчинено в ході сварки, яка виникла під час сумісного розпиття спиртних напоїв обвинуваченого разом із потерпілим. Судом враховано, що мотивом вчинення злочину стали раптово виниклі неприязні відносини, які спровокував сам потерпілий ОСОБА_10 , ображаючи цивільну дружину обвинуваченого і самого обвинуваченого. Тому апеляційні твердження про те, що суд не врахував ці обставини, не відповідають дійсності.

Судом належним чином врахована ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного. В якості обставини, що обтяжуює покарання, визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обрана судом міра покарання є мінімально передбаченою санкцією ч.1ст.115 КК України.

Колегія судддів важає, що при вирішенні питання про обрання покарання, судом 1-ї інстанції належним чином враховані вимоги ст.ст.50, 65 КК України. Обране покарання є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Таким чином, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, оскільки її твердження не грунтуються на фактичних обставинах кримінального провадження.

Щодо апеляційних вимог прокурора, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений під час досудового розслідування утримувався під вартою з 08 червня 2017 року до 10 червня 2017 року. Вказана норма закону про кримінальну відповідальність в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 р. передбачала необхідність зарахування у строк покарання строк попереднього ув?язнення з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

Проте, вказані положення закону про кримінальну відповідальність не були застосовані судом 1-ї інстанції, що відповідно до приписів ст.ст. 408, 409, 413 КПК України є підставою для зміни вироку. А відтак апеляціні доводи прокурора є слушними, оскільки грунтуються на матеріалах провадження та приписах закону, і апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404-419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року, яким ОСОБА_8 визнано винним та засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув?язнення з 08 червня 2017 року до 10 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4