справа № 619/3380/25
провадження № 1-кп/619/153/26
УХВАЛА

16 січня 2026 року м. Дергачі

Колегія суддів Дергачівського районного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі кримінальне провадження №0000274 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безруки Дергачівського району Харківської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебувають матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження термінів тримання під вартою ОСОБА_7 на шістдесят днів, посилаючись на існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначив, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були наявні на етапі обрання запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, з урахуванням вагомих доказів обґрунтованості обвинувачення, обставин вчинення злочину, його тяжкості, міри покарання, а також особи обвинуваченого та його бажання уникнути відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, захисник зазначила, що ризики перелічені прокурором відсутні.

Також захисник ОСОБА_6 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник зазначила, що ОСОБА_7 утримується під вартою тривалий час. За цей час не зафіксовано жодного факту незаконного впливу на учасників процесу. Об`єктивних доказів ризику переховування немає: ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий. Вказала, що обвинувачений намірів ухилятися від суду, впливати на потерпілого та свідків, а також перешкоджати встановленню істини у справі не має, а тому підстави для продовження строку тримання під вартою відсутні. Тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав зазначене клопотання.

Прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу та зазначив про неможливість застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді домашнього арешту оскільки, такий запобіжний захід не може забезпечити відсутності можливості впливу на свідків, потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та переховуватися від суду. Просив про продовження термінів тримання під вартою обвинуваченого.

Потерпілий надав заяву про подальший розгляд справи за його відсутності, претензій до обвинуваченого не має.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши зміст обвинувального акту, суд дійшов наступного.

Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21.11.2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 19.01.2026 року.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Відповідно до статті 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зав`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 ч. 1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 прокурором були зазначені такі ризики, як: ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на потерпілого чи свідків.

Прокурор посилається на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вбачає наявність цих ризиків, виходячи з наступного.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Суд враховує, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, але при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою (ст. 5 Конвенції та рішення ЄСПЛ від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України»).

У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та потерпілої та дослідження їх судом.

На теперішній час судовий розгляд триває, досліджено матеріали провадження, проведено допит потерпілого, допитано деяких свідків.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу на інших свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

Отже, колегія суддів встановила наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Підозра є обґрунтованою.

Наявні ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений вже тривалий час, перебуває під вартою, без постановлення вироку у справі. Розумність строків тримання під вартою обумовлюється дотриманням норм КПК і вимог практики ЄСПЛ. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відомостей про нові ризики, які свідчать про необхідність тримання під вартою обвинуваченого суду не надано.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

За приписами ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У п.75 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року наголошено, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п.1ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також у вищевказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення.

На теперішній час обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, перебуває під вартою значний час , має постійне місце проживання.

За таких обставин суд доходить висновку, що продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде становити невиправдане та непропорційне втручання у право цієї особи на свободу та особисту недоторканість, яке в контексті цієї справи не є необхідним у демократичному суспільстві, а тому подальше утримання ОСОБА_7 , під вартою в Харківському слідчому ізоляторі призведе до порушення ст. 5 та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коли інтереси правосуддя не потребують подальшого безальтернативного тримання під вартою обвинуваченого.

За таких обставин ризики, які були встановлені суддею при застосуванні та продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час зменшилися, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі на більш м`який - цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Враховуючи вище наведене зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам.

По справі «Хайрединов проти України» (38717/04, рішення від 1410.2010 року) Європейський суд по правам людини визнав порушення § 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з обставинами, коли національні органи не надали достатніх підстав для взяття під варту заявника, а суди не розглядали можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а отже, клопотання захисника щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту підлягає задоволенню, втім, із застосуванням електронного засобу контролю з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України . Отже, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне також покласти на ОСОБА_7 обов`язки, строком на 60 днів, а саме:

-прибувати до суду у визначений час;

-не відлучатися зі свого місця проживання без дозволу суду, за винятком переміщення до укриття під час повітряних тривог;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту застосуванням електронного засобу контролю з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку та буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.

Керуючись ст. 176- 178, 179, 194, 201, 331, 350, 369-372 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю строком на шістдесят діб, тобто до 16 березня 2026 року включно, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, по 16 березня 2026 року включно, наступні обов`язки:

-прибувати до суду у визначений час;

-не відлучатися зі свого місця проживання без дозволу суду, за винятком переміщення до укриття під час повітряних тривог;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_7 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти.

ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області повинен негайно поставити на облік ОСОБА_7 і повідомити про це Дергачівський районний суд Харківської області.

Копію ухвали направити до ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, на який покласти організацію контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час дії у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись у житло обвинуваченого, вимагати надати усні чи письмові пояснення по питаннях, які пов`язані з виконанням покладених на нього обов`язків.

Копію ухвали передати для виконання до ВП №3 Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, а також до відому до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено у приміщенні Дергачівського районного суду Харківської області 21.01.2026 об 09.00.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3