УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0001438 внесеного до ЄРДР 04 листопада 2025 року, про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кременчук, Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором, про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001438 внесеного до ЄРДР 04 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування виникла необхідність в продовженні застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Під час судового розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що статтею 3 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» передбачено, окрім іншого, що протидію незаконному обігу психотропних речовин здійснюють Національна поліція та Офіс Генерального прокурора.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», на території України встановлюються заходи контролю за обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що передбачають, окрім іншого, запровадження відповідальності за порушення законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», окрім іншого, обіг психотропних речовин, включених до таблиці I Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, допускається лише у цілях, передбачених ст. ст. 15, 19-20 цього Закону.

Статтею 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» передбачено, окрім іншого, що зберігання психотропних речовин у будь-яких кількостях у цілях, не передбачених цим Законом, забороняється.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України, ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливу мету, діючи умисно, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, але не пізніше 22 год. 50 хв. 03.11.2025, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено PVP, яку незаконно зберігав при собі з метою збуту у 45 попередньо розфасованих і упакованих у поліетиленові пакетики згортках, обмотаних ізоляційною стрічкою, заздалегідь підготовлених для збуту.

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання психотропної речовини з метою збуту, 03.11.2025 близько 22 год. 50 хв., незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, знаходячись неподалік будинку № 4 по вулиці Привокзальна, що у місті Вінниці, був зупинений працівниками УПП Вінницької області та під час поверхневої перевірки в ОСОБА_4 виявлено 45 попередньо розфасованих і упакованих у поліетиленові пакетики згортків, обмотаних ізоляційною стрічкою, заздалегідь підготовлених для збуту, з вмістом кристалічної речовини.

В подальшому, правоохоронними органами за вищевказаною адресою ОСОБА_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України, як особу, підозрювану у вчиненні злочину, та у ході проведення його особистого обшуку виявлено та вилучено 45 попередньо розфасованих і упакованих у поліетиленові пакетики згортків, обмотаних ізоляційною стрічкою, заздалегідь підготовлених для збуту, які останній зберігав при собі з метою збуту.

Згідно з висновками експертів Вінницького НДЕКЦ МВС України від 04.11.2025, у трьох з вилучених згортках з кристалічною речовиною, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP. В досліджуваній речовині масою 24,1358 г (7,8808 г + 9,8438 г + 9,4112 г), маса PVP становить 19,2617 г (3,8827 г + 7,8642 г + 7,5148 г), що згідно з наказом МОЗ України № 188 від 01.08.2000 відноситься до особливо великих розмірів.

З огляду на вищеописані обставини, а також беручи до уваги наявність здобутих доказів, які в сукупності є достатніми для прийняття відповідного рішення, 04.11.2025:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Кременчук Полтавської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, раніше не судимому, - повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого: ч. 3 ст. 307 КК України тобто в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропних речовин, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри доводиться наступними доказами зібраними в ході досудового розслідування:

- протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України від 04.11.2025;

- протоколом обшуку від 04.11.2025;

- протоколом визнання речовими доказами від 04.11.2025;

- висновками експертів Вінницького НДЕКЦ від 04.11.2025;

- іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

ОСОБА_4 підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років.

05 листопада 2025 року слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, тобто до 01 січня 2026 року.

Враховуючи те, що строк досудового розслідування кримінального провадження закінчується 04 січня 2026 року, постановою керівника Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_7 від 23 грудня 2025 року продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 04 лютого 2026 року.

У вказаному кримінальному провадженні проведено необхідні слідчі дії, спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, однак закінчити досудове розслідування в передбачений двох місячний строк, а саме до 04.01.2025, не представляється можливим, оскільки необхідно отримати ще ряд доказів, які можуть бути використані у подальшому під час судового розгляду, та перевірити вже отримані докази.

Зокрема, в рамках даного кримінального провадження необхідно провести наступні слідчі та процесуальні дії, що потребують додаткового часу:

1) отримати висновки експертів за результатами проведення судових експертиз матеріалів, речовин та виробів;

2) додатково допитати підозрюваного ОСОБА_4 ;

3) за результатами висновків експертів повідомити ОСОБА_8 , про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

4) виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Підставою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховування підозрюваного від слідчого, прокурора чи суду, з огляду на те, що покарання за вчинені злочини є таким, що спроможне в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то під страхом кримінальної відповідальності думки ОСОБА_4 з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань сприятимуть наявності вказаного ризику. У разі переховування обвинуваченого стане неможливим подальше досудове розслідування, що також зумовлює подальше застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- незаконного впливу підозрюваного на свідків та експертів, оскільки ОСОБА_4 є колишнім співробітником правоохоронних органів, має соціальні зв`язки, він матиме можливість здійснювати на вказаних осіб відповідний незаконний вплив як у спосіб вмовлянь, погроз, переконань, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи;

Через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, підозрювана ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як досудове розслідування наразі не завершене і збирання доказів триває.

- також ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки до Кременчуцького районного суду Полтавської області направлений обвинувальний акт за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України;

- іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тобто, вжити будь-які дії (без обмеження формою) спрямовані на перешкоджання, зупинення або спотворення ходу досудового розслідування.

Вказані ризики є достатніми для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28.10.1994, п. 55, Series A, N 300-A).

У відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Також, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

У відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

До того ж перебування підозрюваного ОСОБА_4 під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності. Обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд має право застосувати таке обмеження права на свободу як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, та беручи до уваги обґрунтованість підозри і наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити та продовжити ОСОБА_4 строк дії застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив слідчого суддю клопотання задовольнити та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування, оскільки вчинено особливо тяжкий злочин, по справі необхідно провести слідчі дії, заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, зокрема підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_4 під час судового розгляду заперечив проти задоволення клопотання, слідчому судді пояснив, що з вказаною кваліфікацією кримінального правопорушення він категорично не згоден, оскільки мети збуту в нього не було, наркотичні засоби він зберігав для власного вживання, разом з тим зазначив, що він одружений та має на утриманні трьох малолітніх дітей, один із яких являється особою з інвалідністю та потребує постійного догляду, а тому просив слідчого суддю застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання слідчого, слідчому судді пояснив, що ризики на які посилається прокурор є недоведеними, клопотання про продовження запобіжного заходу ґрунтується виключно на припущеннях органу досудового розслідування, при цьому з матеріалів клопотання не вбачається безсумнівної обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінує орган досудового розслідування, кваліфікація кримінального правопорушення є передчасною, оскільки матеріали кримінального провадження не місять інформацію наявності у ОСОБА_4 мети збуту наркотичних засобів, а тому просив слідчого суддю застосувати відносно ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із використанням засобів контролю, а у випадку якщо слідчий суддя прийде до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити підозрюваному заставу в межах передбачених для даної категорії кримінальних правопорушень. Додатково надіслав на адресу суду клопотання із додатками, у якому просив слідчого суддю змінити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід та застосувати відносно останнього запобіжий захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам ухилитися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому, слід звернути увагу, що згідно положень чинного КПК України, на стадії досудового розслідування оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті їх оцінки з точки зору достатності й допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи.

На цій стадії слідчий суддя, враховуючи правову позицію ЄСПЛ, оцінює оголошену підозру лише з точки зору її обґрунтованості.

Так, згідно позиції, що висловлена у рішеннях ЄСПЛ і яку використовують слідчі судді, зокрема «Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» № 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Тобто, обґрунтованою є підозра яка побудована на фактах, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність і стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження.

За наявності обґрунтованих даних, які спростовують усі чи деякі обставини вчинення кримінального правопорушення, прокурор має право змінити раніше повідомлену підозру чи, за наявності для цього підстав, прийняти рішення про закриття провадження.

В даному випадку, з`ясовані під час розгляду клопотання обставини свідчать про те, що повідомлення про підозру було здійснено за наявності фактичних даних, які давали прокурору можливість дійти висновку, що ОСОБА_4 може бути причетним до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а додані до клопотання документи містять фактичні дані, які дають підстави слідчому судді на даній стадії процесу вважати, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують органи досудового розслідування, є імовірною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Отже, у даному випадку оголошена ОСОБА_4 підозра з огляду на практику ЄСПЛ відповідає критеріям обґрунтованості.

Разом з тим, метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК Україниі встановлених в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Разом з цим органом досудового розслідування в ході розгляду клопотання наведено низку ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, а також ту обставину, що кримінальне правопорушення по якому повідомлено про підозру відноситься до категорії незаконного обігу, збуту наркотичних засобів, тому слідчий суддя вважає, що ризики в обґрунтування тримання під вартою підозрюваного не зменшилися, тривають та ОСОБА_4 може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому вказані ризики виправдовують необхідність продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

В ході розгляду клопотання встановлено, що строк тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою закінчується 01.01.2026. Разом з тим, по кримінальному провадженню залишилося виконати ряд слідчих дій.

Постановою керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 від 23.12.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001438 внесеному до ЄРДР 04 листопада 2025 року, продовжено до 3 (трьох) місяців, тобто до 04.02.2026.

Прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики не зменшилися та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

Слідчий суддя вважає термін продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування є обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 193, 197, 199, 309, 369, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 41 (сорок один) день, тобто до 04 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали визначити до 04 лютого 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя