Справа № 354/1550/25
Провадження № 1-кп/354/79/26
У Х В А Л А

02 лютого 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської областів складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче в режимі відеоконференції кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128 від 03 вересня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.317 КК України,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128 від 03 вересня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.317 КК України.

Прокурор 02.02.2026 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів із можливістю внесення застави у розмірі 1000000,00 грн. В обгрунтування поданого клопотання зазначено, що ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.11.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 06.02.2026 із визначенням застави у розмірі 1000000,00 грн. Підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є незавершений судовий розгляд, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшились.

Так, ОСОБА_4 раніше судимий, і на даний час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.317 КК України, які відповідно до ч.5 ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, а також кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке відповідно до ч.6 ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за яке передбачено виключно у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Крім цього, раніше заявлені ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, а також з`явилися нові ризики, а тому сторона обвинувачення вважає, що є обґрунтований ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України (переховування від органу досудового розслідування та суду), який полягає в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки він усвідомлює, що підозрюється не тільки у вчиненні тяжких злочинів, покарання за які передбачено виключно у виді позбавлення волі терміном від 6 до 10 років з конфіскацією майна, та у вчиненні особливо тяжкого злочину покарання за яке передбачено виключно у виді позбавлення волі терміном від 9 до 12 років з конфіскацією майна. Про наявність вказаного ризику свідчить також відсутність в обвинуваченого зареєстрованого шлюбу, місця офіційної роботи та джерела доходів, він є внутрішньо переміщеною особою, що в свою чергу вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем його реєстрації та проживання.

Також, сторона обвинувачення вважає, що продовжує існувати обґрунтований ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі може знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки, на цей час органом досудового розслідування не виявлено всі можливі місця зберігання психотропних речовин. Тому, перебуваючи на волі, обвинувачений може знищити решту заборонених до обігу речовин, які на цей час не виявлені та не вилучені органом досудового розслідування.

Крім цього, сторона обвинувачення вважає, що є обґрунтований ризик,

передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України (незаконний вплив на свідків), який полягає в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 в разі обрання менш суворого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, опинившись на волі на час судового розгляду, шляхом вільного доступу буде мати змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, яких він безпосередньо бачив у обличчя під час затримання в порядку ст.208 КПК України, та які називали у його присутності повні свої анкетні дані, а також осіб, яким він збував наркотичні засоби.

Також сторона обвинувачення вважає, що є обґрунтований ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється), який полягає в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 не вказує на особу, яка йому також збуває наркотичні засоби, що перешкоджає органу досудового розслідування провести заходи, щодо припинення доставки, розповсюдженню та збуту наркотичних засобів, а тому у разі обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, опинившись на волі, він зможе вчиняти інші кримінальні правопорушення пов`язані із придбанням, зберіганням та збутом наркотичних засобів чи психотропних речовин або продовжувати кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, а саме отримувати від невідомої особи наркотичні засоби чи психотропні речовини та збувати їх за грошові кошти.

Враховуючи вищенаведені ризики, тяжкість вчинених злочинів, сторона обвинувачення вважає, що обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту та особистого зобов`язання - не буде сприяти виконанню обвинуваченого ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки також не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки до органу досудового розслідування та суду не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування або в суд на першу вимогу.

При визначенні розміру застави сторона обвинувачення просить врахувати вимоги ч.ч.4,5 ст.182 КПК України, обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжким злочинами, що належать до категорії кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення, з урахуванням суті та характеру злочинів, обстановки, при якій вони були скоєні, а також вчинення їх в умовах воєнного стану, що суттєво впливає на здатність особи до самокерованої правослухняної поведінки при виконанні нею процесуальних обов`язків та зменшення ризиків, дані щодо особи обвинуваченого, зокрема його майновий стан, наявність у нього на праві власності ряду нерухомого майна, що у сукупності свідчить про те, що застава у визначених законом межах, з урахуванням усіх обставин справи, не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, та запобігти наведеним ризикам, а тому просить суд залишити заставу у раніше визначеному розмірі у сумі 1000000,00 грн.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених мотивів. Окрім цього повідомив, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час також здійснюється досудове розслідування у іншому кримінальному провадженні, де йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що відносно заявленого прокурором клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу покладається на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на те, що вказані у клопотанні ризики є недоведеними та нічим не підтверджені, зокрема посилання на те, що обвинувачений може будь-яким чином вливати на встановлення обставин у кримінальному провадженні чи чинити незаконний вплив на свідків. Враховуючи те, що ОСОБА_4 частково визнає свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги його сімейний стан, наявність на утриманні хворого батька, просить обрати йому запобіжний захід у виді застави, зменшивши її розмір до суми 500000,00 грн.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.11.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 00 год. 00 хв. 06 лютого 2026 року із визначенням застави у розмірі 1000000,00 грн.

Згідно із ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 статті 176 цього кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним,обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити,сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів,які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Так, у п.219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) належності її продовжуваного тримання під вартою.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення воді на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна і на даний час суд не вбачає підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу та застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки відсутні будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і у судовому засіданні таких обставин не встановлено.

Суд вважає, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, визначенні п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, чи вчинити інші кримінальні правопорушення пов`язані із придбанням, зберіганням та збутом наркотичних засобів чи психотропних речовин або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Зокрема, ризиком того, що обвинувачений може переховуватись від суду є те, що він,

раніше судимий та обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.317 КК України, які відповідно до ч.5 ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми та від шести до десяти років з конфіскацією майна, а також кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ч.6 ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а відтак, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкриміннованих кримінальних правопорушень , обвинувачений може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності та з метою унеможливлення проведення необхідних процесуальних дій. Наявність вказаного ризику підтверджується також відсутністю у обвинуваченого зареєстрованого шлюбу, місця офіційної роботи та джерела доходів, він є внутрішньо переміщеною особою, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем його реєстрації та проживання.

Окрім цього, перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час не допитані судом та вживати заходів спрямованих на зміну учасниками кримінального провадження своїх показів, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому справжній інтерес суспільства полягає у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу, а отже продовжує існувати обґрунтований ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також суд вважає, що існує обґрунтований ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 в разі застосування іншого менш суворого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зможе продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення, пов`язані із придбанням, зберіганням та збутом наркотичних засобів чи психотропних речовин, оскільки у ході досудового розслідування не встановлено особу, яка збувала обвинуваченому наркотичні засоби. Наявність вказаного ризику підтверджується тим, що як повідомив у судовому засіданні прокурор та не заперечила сторона захисту, ОСОБА_4 у межах іншого кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Наведене свідчить про те, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не зменешились та продовжують існувати, що з урахуванням викладених обставин, тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого дає підстави для висновку про те, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, підтверджують, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів.

У зв`язку з цим клопотання захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді застави до задоволення не підлягає, оскільки аргументи сторони захисту, не спростовують встановлених судом вищенаведених ризиків, а відтак зазначений запобіжний захід не буде здатним забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною четвертою ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, розміру майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.5 ст.182 КК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Під час обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується та які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення, їх суті та характеру, обстановки, при якій зазначені кримінальні правопорушення були вчинені, зокрема вчинення їх в умовах воєнного стану, що суттєво впливає на здатність особи до самокерованої правослухняної поведінки при виконанні нею процесуальних обов`язків та зменшення ризиків, даних про особу обвинуваченого, його майновий стан, те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно у власності ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка площею 0,1181 га та площею 0,0492 га в с. Яблуниця, Надвірнянського району, квартира загальною площею 65,4 кв.м. у м. Свердловськ Луганської області, житловий будинок загальною площею 45,5 кв.м., житловий будинок загальною площею 45,6 кв.м., житловий будинок загальною площею 45,8 кв.м. та житловий будинок загальною площею 44,7 кв.м. у АДРЕСА_1 , суд дійшов до висновку, що застава у визначених законом межах, з урахуванням усіх обставин даної справи, не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і має бути призначена у розмірі, який перевищує граничний розмір застави, встановлений законом, а саме у розмірі 1000000,00 грн.

У ході розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що застава у визначеному раніше розмірі становить завідомо надмірний тягар для обвинуваченого, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що застава у вказаному розмірі є пропорційною встановленим ризикам та із урахуванням особи обвинуваченого буде достатньою для забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України та забезпечить виконання завдань кримінального провадження, а тому підстав для зменшення її розміру не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 331, 369, 371, 372, 392, 395 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Судове засідання у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.317 КК України відкласти на 11 год 00 хв 17 лютого 2026 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та зменшення розміру застави- відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою -задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 00 год. 00 хв. 03 квітня 2026 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Визначити ОСОБА_4 розмір застави в сумі 1000000 (один мільйон) гривень 00 коп. для внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Івано-Франківській області (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26289647; Отримувач: ТУ ДСАУ у Івано-Франківській області; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача(МФО) 820172, номер рахунку (IBAN): UA0002265; призначення платежу застава за ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000128 за ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2026 року.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати до суду за кожною вимогою;

-не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Копію ухвали для виконання в частині продовження запобіжного заходу - тримання під вартою направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» та вручити обвинуваченому і прокурору негайно після її оголошення. Інші учасники мають право отримати її копію в суді.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, протягом п`яти днів з днявручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 06 лютого 2026 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_6