Провадження №: 1-кп/752/1330/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2025 рокум. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002016 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дубно, Рівненської області, громадянина України, має середню освіту, не одружений, має інвалідність 3 групи, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 13.06.2024 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном на 1 рік (ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31.10.2024 року ОСОБА_3 звільнений від покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння),

11.12.2024 року вироком Рівненського районного суду Рівненської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном на 2 роки,

09.09.2025 року вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ст. 395 КК України з врахуванням вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 11.12.2024 року на підставі ч. 1 ст. 71 ч. 1 ст. 72 КК України до остаточного покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;

11.09.2025 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 4 ст.186 КК України із врахуванням вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 11.12.2024 року на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7

встановив:

відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 5 год. 30хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває. ОСОБА_3 29.06.2024 року приблизно о 10 год. 40 хв., перебуваючи в салоні автобусу сполучення «Київ-Вільнюс-Київ», що прибув до автовокзальної станції за адресою: м. Київ, проспект Науки, 1/2, виходячи з автобусу побачив на панелі автобусу мобільний телефон марки «Iphone14 Plus», Midnight eSim (MQ3R3), 128 Gb, серійний номер НОМЕР_1 . Після чого ОСОБА_3 умисно, повторно, таємно, протиправно викрав мобільний телефон марки «Iphone 14 Plus», Midnight eSim (MQ3R3), 128 Gb, серійний номер НОМЕР_1 вартістю 23904 грн. 91 коп., що знаходився на передній панелі автобусу та належить потерпілому ОСОБА_8 . У подальшому ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_3 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_8 на суму 23904 грн. 91 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив, що дійсно 29.06.2024 року в першій половині дня за адресою: м. Київ, проспект Науки, 1/2, виходячи з автобусу викрав мобільний телефон марки «Iphone14 Plus». Вид, марку, модель та вартість телефону не оспорює. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку та зазначає, що подібного вчиняти більше не буде. Цивільний позов визнає в частині суми викраденого, решту не визнає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали щодо цивільного позову, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий (злочин за цим вироком вчинено до постановлення відносно нього кожного з трьох вироків), не працює, має інвалідність 3 групи, має постійне місце проживання та реєстрації в Рівненській області, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, яке проявилось у визнанні вини, осуді своїх дій, усвідомленні протиправності такої поведінки та недопущенні її в майбутньому, та активне сприяння розкриттю злочину, яке проявилось у сприянні встановленню істини у справі шляхом надання визнавальних показань як під час досудового розслідування, так і в суді, а також у своєчасній явці до суду та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_3 вчинив вказаний у вироку злочин до постановлення відносно нього кожного з трьох наявних у нього вироків. Суд звертає увагу на те, що вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 11.12.2024 року було взято до уваги при винесенні як вироку Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ст. 395 КК України від 09.09.2025 року, так і вироку Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 186 КК України від 11.09.2025 року.

З викладеного вбачається, що вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 11.09.2025 року, який є останнім по часу, не було взято до уваги вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ст. 395 КК України від 09.09.2025 року. Враховуючи те, що злочин за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ст. 395 КК України від 09.09.2025 року вчинено до вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2025 року, суд вважає за необхідне з урахуванням принципів КПК України, призначати остаточне покарання ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням обох вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, зарахувавши в строк остаточно визначеного покарання, відбуте частково за попередніми вироками.

На думку суду, остаточно визначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових проступків та злочинів.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому реальної міри покарання, з метою запобігти можливим ризикам ухилитися від суду та перешкодити виконанню вироку після набрання ним законної сили, а також із врахуванням того, що ОСОБА_3 вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 11.09.2025 року вже обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою і останній утримується в Київському СІЗО, суд вважає за доцільне і в даному кримінальному провадженні змінити обвинуваченому до вступу вироку в законну силу запобіжний захід із застави на тримання під вартою.

За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути заставу внесену за ОСОБА_3 на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2024 року у розмірі 60560 (шістдесят тисяч п"ятсот шістдесят) гривень 00 копійок заставодавцю.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 33999,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. слід задовольнити частково.

Як вказано в цивільному позові, потерпілий просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 33999,00 грн., разом з цим, експертом було визначено розрахунок завданих збитків у сумі 23904 грн. 91 коп., тобто вартість викраденого телефону на момент вчинення злочину, а тому суд вважає, що лише матеріальна шкода у розмірі 23904 грн. 91 коп. повністю підтверджена, доведена та підлягає стягненню з обвинуваченого.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з цим, як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатній для розумного задоволення потреб особи, якій кримінальним правопорушенням завдано таку шкоду, при визначенні розміру відповідного відшкодування суд, керується принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості, приймає до уваги обставини вчинення злочину, ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому ним злочині, характер та обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_8 і приходить до висновку про те, що розмір моральної шкоди, завданої обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_8 становить 2000,00 грн., тому його позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду у зазначеному вище розмірі.

Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат вирішити відповідно до ст. ст. 100, 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п?ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком та остаточно призначеним вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.09.2025 року, більш суворим покаранням остаточно призначеним вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2025 року у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 1 (один) місяць, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк остаточно визначеного покарання ОСОБА_3 обчислювати з 08.10.2025 року.

Речові докази у кримінальному провадженні:

компакт диск формату CD-R "Alerus" з відеозаписами з камер відеоспостереження, розташованих на автовокзалі м. Києва, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0002016 , залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження №0002016 протягом усього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 200,00 грн. на залучення експерта.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу змінити із застави на тримання під вартою.

Продовжувати утримувати під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 23904 (двадцять три тисячі дев"ятсот чотири) гривні 91 (дев"яносто одну) копійку на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_8 до ОСОБА_3 - відмовити.

Заставу, у розмірі 60560 (шістдесят тисяч п"ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, призначення платежу: застава за ОСОБА_3 (20.10.1981 р.), справа №752/19212/24; внесену 17.09.2024 року на депозитний рахунок Голосіївського районного суду міста Києва №UA1012089 в якості застави згідно з ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2024 за квитанцією № 85 від 17.09.2024 року АТ "Ощадбанк" - повернути заставодавцю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зарахувати ОСОБА_3 в строк остаточно призначеного покарання період його досудового тримання під вартою в даному кримінальному провадженні, а саме з 12.09.2024 року по 17.09.2024 року включно, та строк покарання частково відбутого за попередніми вироками з 11.06.2025 року по 07.10.2025 року включно.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1