Справа № 344/2043/25
Провадження № 1-кп/344/733/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

потерпілої: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у місті Івано-Франківськ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, студент Івано-Франківської філії ЗВО «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», одружений, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої.

Вказане кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 14 грудня 2024 року, близько 18 години 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався заднім ходом прилеглою територією будинку № 28, що по Південному Бульварі в місті Івано-Франківськ.

У цей час на прилеглій території вищевказаного будинку стояли ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Водій ОСОБА_6 проявив неуважність під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, а продовжував рух заднім ходом по прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , внаслідок чого вчинив наїзд на ОСОБА_8 .

При цьому ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який вказує, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.9., відповідно до якого під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

п. 12.3., який вказує, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_4 померла у лікувальному закладі КНП «ОКЛ ІФ ОР».

Порушення ОСОБА_6 п. 2.3б розділу 2; п. 12.3 розділу 12; п.10.9 розділу 10 Правил дорожнього руху України стали причиною настання наслідків, передбачених ч.2 ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку із ними. Інші наведені порушення сприяли порушенню правил, що викликали наслідки.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до викладеного в обвинувальному акті. ОСОБА_6 вказав, що не був уважним під час керування автомобілем, а саме під час руху заднім ходом та не помітив потерпілу особу похилого віку ОСОБА_8 та її подругу ОСОБА_9 , які стояли на прилеглій території будинку АДРЕСА_2 . Після наїзду на потерпілу зупинився та викликав швидку медичну допомогу та постійно знаходився на місці ДТП. Вказав, що йому дуже прикро за свій вчинок, він сприяв досудовому розслідуванню, допомагав потерпілій матеріально та відшкодував збитки, з матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається. Просив суд не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_6 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку; одружений: критично ставиться до вчиненого; позитивно характеризується по місцю свого навчання; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває та раніше не судимий.

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Окрім цього, з досудової доповіді про обвинуваченого вбачається низька ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та низький рівень його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить небезпеки для суспільства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на викладене, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, позицію потерпілої, яка просила обвинуваченого ОСОБА_6 суворо не карати, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили призначити обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України, дані про особу винного, який є особою молодого віку та критично ставиться до вчиненого, раніше не судимий, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність обставин, які пом`якшуть покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що вказані обставини, які пом`якшуть покарання в своїй сукупності, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання вважає, що ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст.69 КК України слід призначити більш м`який вид основного покарання, не зазначений у санкції ч.2 ст.286 КК України, зокрема обмеження волі на строк 2 (два) роки і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім того, беручи до уваги очевидність порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, суд вважає за необхідне застосувати передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України альтернативне додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд, при призначенні покарання не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_6 вимоги ст.75 КК України, оскільки враховує характер вчинення даного кримінального правопорушення, а саме ДТП відбулось на прилеглій території будинку АДРЕСА_2 , де стояла потерпіла та її подруга, однак обвинувачений у свою чергу грубо порушуючи вимоги зазначених вище пунктів ПДР України здійснив наїзд на потерпілу, що спричинило її смерть. Також суд враховує, що зазначені вище дії призвели до загибелі потерпілої ОСОБА_8 , а тому позиція залученої до кримінального провадження на підставі ч.6 ст.55 КПК України потерпілої ОСОБА_7 щодо покарання, яке винний повинен понести за вчинене, під час вирішення цього питання судом, не є вирішальною.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався, підстави для його обрання відсутні.

У кримінальному провадженні НДЕКЦ МВС України проведено: експертизу дослідження технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/109-24/17725-ІТ від 25.12.2024 року вартістю 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок та інженерно-транспортну експертизу № СЕ-19/109-24/18116-ІТ від 30.12.2024 року вартістю 1989 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 75 копійок.

Загальні витрати на залучення експертів становлять 5 173 (п`ять тисяч сто сімдесят три) гривні 35 копійок та підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_6 .

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Питання щодо скасування арешту майна вирішити згідно ч.4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394,615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 5 173 (п`ять тисяч сто сімдесят три) гривні 35 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання для виконання даного вироку.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

- автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 (постанова слідчого від 15.02.2024 року) повернути власнику або законному володільцю;

- одяг ОСОБА_8 (постанова слідчого від 03.01.2025 року), змиви речовини бурого кольору (постанова слідчого від 15.12.2024 року) знищити.

Після набрання вироком законної сили, арешт накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 17.12.2024 на автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 скасувати повністю.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору у день його проголошення. Учасники мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст.394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1