КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 13 січня 2026 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7

представника

власника майна ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти в сумі 22 000 дол. США, вилучені 30 вересня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000037 від 24 липня 2023 року, вилученого під час обшуку у ОСОБА_5 та зобов`язати повернути вилучені грошові кошти в сумі 22 000 дол. США ОСОБА_5 .

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначила, що під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваної ухвали ОСОБА_5 та її представник не були присутні, повний текст ухвали представником отримано 31 жовтня 2025 року, а апеляційну скаргу направлено засобами електронного зв?язку 05 листопада 2025 року. Відтак, апелянт просила поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відсутні будь-які докази на підтвердження того, що дані кошти здобуті в результаті вчинення злочину, за фактом якого розслідується кримінальне провадження, а під час проведення обшуку ОСОБА_5 зазначала, що частина з цих грошових коштів належать третій особі, яка надала їх на зберігання.

Окрім того, слідчим суддею не надано оцінку документам, які подані стороною захисту, які підтверджують законність походження вилучених грошових коштів.

Звертає увагу на те, що власник майна ОСОБА_5 не має процесуального статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, а матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б підтверджували наявність будь-яких відносин власника майна з підозрюваним у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, яка просила поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 24 липня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000037, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що ОСОБА_9 , маючи умисел на зловживання своїми повноваженнями арбітражного керуючого та ліквідатора ДП «ЧБМУ», діючи з корисливих мотивів, з метою отримання для себе неправомірної вигоди у виді 3 відсотків суми погашених вимог кредиторів, всупереч встановленому законом порядку відчужив за заниженою вартістю майно державного підприємства, спричинивши державі в особі Фонду державного майна України тяжкі наслідки у виді матеріальних збитків у розмірі 4 510 251,11 грн.

30 вересня 2025 року у період часу з 07 год. 51 хв. до 10 год. 58 хв., на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року, за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 , проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 від 30 вересня 2025 року зазначені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

01 жовтня 2025 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 засобами поштового зв`язку направив до Печерського районного суду м. Києва клопотання про арешт грошових коштів вилучених за результатами проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, користування та розпорядження майном.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року клопотання прокурора задоволено частково.

Задовольняючи частково клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000037 про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням слідчого судді, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При вирішенні даної апеляційної скарги, колегія суддів також враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Перевіркою матеріалів справи, в тому числі долучених прокурором до клопотання та документів, наданих захисником, колегія суддів встановила, що зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя не дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів, звертає увагу на кваліфікацію кримінального правопорушення, щодо якого триває досудове розслідування, враховує зміст об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вказані грошові кошти не можуть бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ч. 3 ст. 365-2 КК України. В розумінні вимог ст. 98 КПК України вилучені грошові кошти не набуто кримінально протиправним шляхом та не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберегли сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З письмових заперечень на клопотання про арешт майна вбачається, що арештовані грошові кошти отримано ОСОБА_5 у законний спосіб, що підтверджується платіжними інструкціями, квитанціями та витягом платників податків з Державного реєстру фізичних осіб України(а.с. 176-182, т. 1).

На думку колегії суддів, наведені докази підтверджують законність джерел походження коштів, вилучених за результатами проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року не надано дозволу на вилучення грошових коштів.

Колегія суддів вважає, що в силу положень ч.7 ст. 236 КПК України, вказані арештовані грошові кошти є тимчасово вилученим майном, які не відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та не є безпосередньо предметом кримінальних правопорушень, що розслідуються, а органом досудового розслідування зворотнього не доведено. Хоча в матеріалах і міститься постанова старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 від 30 вересня 2025 про визнання зазначених грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні, однак з огляду на вказану постанову органу досудового розслідування таке визнання цього майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки в ній як і в самому клопотанні прокурора про арешт грошових коштів, не приведено жодного обґрунтування, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає це майно.

Ні слідчий в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна грошових коштів для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вилучені кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Окрім того, з часу проведення обшуку та вилучення грошових коштів, а саме з 30 вересня 2025 року, ОСОБА_5 підозру не вручено.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти з метою збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000037 від 24 липня 2023 року, яке вилучено під час проведення обшуку 30 вересня 2025 року, за місцем проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 757/47766/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/824/1006/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК