Справа № 453/984/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/970/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

встановила:

ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року задоволено клопотання слідчої Слідчого відділення Відділення поліції № 3 Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області лейтенантки поліції ОСОБА_10 , погоджене прокуроркою Сколівського відділу Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_11 , про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 від 28.04.2025 року за ознаками вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України.

Застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку (із звичайним наглядом), тобто поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

ОСОБА_7 , який перебуває у психіатричному закладі Рівненській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», що знаходиться за адресою: вул. Миру, 36-А, с. Орлівка, Сарненський район, Рівненська область, - залишено раніше застосований щодо нього запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до набрання даною ухвалою законної сили.

Згідно ухвали, у судовому засіданні встановлено, що Слідчим відділом ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 від 28.04.2025 року за ознаками вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 27.04.2025 року близько 19:55 год., перебуваючи у приміщенні магазину-кафе, розташованого по АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_12 , під час дії воєнного стану, введеного в Україні з 24.02.2022 року та продовженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», котрий набрав чинності 16.04.2025 року, побачив на столі мобільний телефон марки ОРРО чорного кольору, котрий належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_12 , і в нього виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону. Надалі ОСОБА_7 , реалізовуючи такий свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, під час дії воєнного стану, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаться непоміченими, шляхом вільного доступу, своєю лівою рукою викрав зі столу мобільний телефон марки ОРРО, котрий переклав у праву руку та перемістив до внутрішньої кишені одягненої на ньому куртки, після чого вийшов з приміщення зазначеного магазину-кафе, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Згідно довідки, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 , вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки ОРРО моделі А54 станом на 27.04.2025 року становить 3 700 грн.. У результаті таких своїх умисних й протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 3 700 грн..

Таким чином, вказаними діями особа, стосовно якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що ОСОБА_7 28.04.2025 року близько 09:30 год., перебуваючи на першому поверсі в загальному коридорі КНП Сколівської міської ради «Сколівська центральна лікарня», що по вул. Героя О. Ушневича, 29, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, під час дії воєнного стану, введеного в Україні з 24.02.2022 року та продовженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», котрий набрав чинності 16.04.2025 року, побачив через відчинені двері до кабінету масажу сумку, котра належала ОСОБА_14 , і в нього виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна, а саме наявного у сумці мобільного телефону марки SAMSUNG GALAXY моделі А13. Надалі ОСОБА_7 , реалізовуючи такий свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, під час дії воєнного стану, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаться непоміченими, шляхом вільного доступу, своєю лівою рукою повторно викрав із належної ОСОБА_14 сумки мобільний телефон марки SAMSUNG GALAXY моделі А13 білого кольору, котрий перемістив до внутрішньої кишені одягненої на ньому куртки, після чого вийшов з приміщення зазначеної адміністративної будівлі, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Згідно висновку експерта № СЕ-19/114-25/9929-ТВ від 02.06.2025 року за результатами судової товарознавчої експертизи, вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки SAMSUNG GALAXY моделі А13 станом на 28.04.2025 року становить 3 466 грн. 67 коп., а вартість бувшої у використанні картки пам`яті Micro SD, котра знаходилася у вказаному мобільному телефоні, становила 90 грн.. У результаті таких своїх умисних й протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 3 556 грн. 67 коп..

Таким чином, вказаними діями особа, стосовно якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що ОСОБА_7 28.04.2025 року близько 15:15 год., перебуваючи у приміщенні КНП Сколівської міської ради «Сколівська центральна лікарня», що по вул. Героя О. Ушневича, 29, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, під час дії воєнного стану, введеного в Україні з 24.02.2022 року та продовженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», котрий набрав чинності 16.04.2025 року, побачив через відчинені двері до гардеробу сумку, котра належала ОСОБА_15 , і в нього виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна, а саме наявних у сумці банківських карток АТ «ОЩАДБАНК» за номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (з безконтактною технологією проведення платежів), що знаходилися у гаманці червоного кольору, на котрих встановлено ліміт по оплаті без підтвердження PIN-коду. Надалі ОСОБА_7 , реалізовуючи такий свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаних банківських карток, під час дії воєнного стану, викрав вказані банківські картки, на котрих знаходилися кошти в загальній сумі 8 268 грн. 86 коп., з метою особистого незаконного збагачення шляхом подальшого їх використання при здійсненні купівлі товарів, котрі відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» та пунктів 1.4., 1.27, 1.31., ст. 1, пункту 15.2. ст. 15 Закону України «Про банки та банківську діяльність», є офіційними документами. Надалі ОСОБА_7 поклав вказані банківські картки до правої кишені одягнених на ньому штанів та вийшов з приміщення зазначеної адміністративної будівлі, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, вказаними діями особа, стосовно якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційних документів, з корисливих мотивів.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 858 Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 29.05.2025 року, ОСОБА_7 як в період інкримінованих йому дій, так і на час складення названого висновку, страждав хронічним психічним захворюванням у формі шизоафективного розладу, депресивний тип, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Відтак, ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь відповідно до положень ст. 92 КК України.

Таким чином, під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 від 28.04.2025 року за ознаками вчинення суспільно небезпечних діянь, котрі підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, судом встановлено, що ОСОБА_7 під час вчинення кожного із зазначених діянь хворів на психічну хворобу, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що в межах, визначених ч. 1 ст. 513 КПК України, визнає доведеним те, що мали місце суспільно небезпечні діяння, котрі вчинено ОСОБА_7 у стані неосудності, який не захворів після вчинення кримінальних правопорушень на психічну хворобу, що виключає застосування покарання, відтак до ОСОБА_7 слід застосовувати саме примусові заходи медичного характеру, що визначені висновком судово-психіатричної експертизи № 858 Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 29.05.2025 року, зокрема у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку (із звичайним наглядом), тобто поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь, про що належить постановити цю ухвалу, передбачену ч. 2 ст. 513 КПК України.

На дану ухвалу перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на наявність у ОСОБА_7 умислу та корисливого мотиву під час вчинення 27.04.2025 та 28.04.2025 суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, а також ознаки повторності під час вчинення 28.04.2025 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачене ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, зазначивши про вчинення ним суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, а також на те, що обставини вчинення суспільно небезпечних діянь встановлені досудовим розслідуванням, зазначивши, що такі обставини встановлені під час судового розгляду.

Виключити з резолютивної частини посилання на застосування до ОСОБА_7 примусових заходи медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку (із звичайним наглядом), тобто поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь. Вважати застосованим до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

В обґрунтування вказує, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, не дотримався вимог ч. 1 ст. 513 КПК України, оскільки при формулюванні суспільно небезпечного діяння послався на обставини, встановлені досудовим розслідуванням, а не досліджені судом під час судового розгляду.

Зазначає, що суд першої інстанції неправомірно зазначив у мотивувальній частині ухвали про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, тоді як за встановленого стану неосудності йдеться про суспільно небезпечні діяння, а не про злочини.

Крім того, апелянт наголошує, що суд безпідставно вказав на наявність у діях ОСОБА_7 умислу та корисливого мотиву, які є ознаками суб`єктивної сторони злочину та несумісні зі станом неосудності, що суперечить положенням статей 19, 23, 24 КК України та вимогам ст. 503 КПК України.

Також зазначає, що суд першої інстанції неправомірно застосував ознаку повторності, оскільки повторність злочинів можлива лише за умови вчинення злочинів осудною особою, тоді як ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи перебував у стані неосудності під час вчинення інкримінованих дій.

Окремо звертає увагу, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 94 КК України, оскільки застосував до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у вигляді «надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку (із звичайним наглядом)», який як окремий вид примусового заходу не передбачений кримінальним законом.

У зв`язку з наведеним прокурор просить змінити оскаржувану ухвалу, виключивши з її мотивувальної частини посилання на умисел, корисливий мотив, повторність та вчинення кримінальних правопорушень, а також привести формулювання виду примусового заходу медичного характеру у відповідність до вимог ст. 94 КК України.

На апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника, який заперечив щодо задоволення поданої апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинене це суспільно небезпечне діяння особою, чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння в стані неосудності та інші питання. Відтак суд, дослідивши зазначені питання, зазначає в ухвалі формулювання суспільно небезпечного діяння, вчинення якого ним встановлено у ході судового розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 503 КПК України кримінально - правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна гуртуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому, не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Водночас, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч. 1 ст. 32 КК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Згідно з ч. 1 ст. 18 КК України, суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Відтак, у разі вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності, відповідне діяння не може бути кваліфіковано за ознакою повторності. Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.03.2020 (справа №127/23789/17).

Таким чином, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції допущено порушення наведених вимог кримінального та кримінального процесуального законів під час формулювання вчиненого ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння та під час кримінально- правової оцінки діяння.

Так, в ухвалі суд послався на обставини, встановлені не ним, а досудовим розслідуванням, та надаючи кримінально - правову оцінку суспільно небезпечним діянням, зазначив, що ОСОБА_7 28.04.2025 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) у потерпілої ОСОБА_14 , вчинене в умовах воєнного стану; 27.04.2025 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) у потерпілого ОСОБА_12 в умовах воєнного стану; вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документа у ОСОБА_15 з корисливих мотивів.

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 858 Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 29.05.2025 року, ОСОБА_7 як в період інкримінованих йому дій, так і на час складення названого висновку, страждав хронічним психічним захворюванням у формі шизоафективного розладу, депресивний тип, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Відтак, ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь відповідно до положень ст. 92 КК України.

Враховуючи наведене, ОСОБА_7 під час вчинення суспільно небезпечних діянь, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, страждав на психічне хронічне захворювання, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, а отже перебував в стані неосудності.

Відтак 27.04.2025 та 28.04.2025 ним вчинені суспільно небезпечні діяння, а не кримінальні правопорушення, тому такі діяння не можуть утворювати повторності відповідно до ст. 32 КК України. Під час кримінально - правової оцінки суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч. 4 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_7 28.04.2025, суд не міг враховуватись факт вчинення ним раніше 27.04.2025 суспільно небезпечного діяння, що також підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а тому формулювання суспільно небезпечного діяння не може містити посилання на наявність в діянні ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки, як повторність. З наведених причин необгрунтованим є покликання у вироку на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачене ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, а не суспільно небезпечних діянь.

Крім цього, згідно з ст. 19 КК України, осудність характеризує здатність особи усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними та є ознакою злочину. Водночас, неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до неї за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією із форм вини, як ознаки злочину, яка включає усвідомлення особою характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання (свідоме допущення) їх настання. Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Відтак, умисел, мотив та мета є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Крім цього, відповідно до ст. 505 КПК України, обставинами, які підлягають встановленню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення цього суспільно небезпечного діяння певною особою; наявність у особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування та інші обставини. Таким чином, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мотив та мета є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Такої позиції дотримується Верховний Суд (постанови від 26.06.2019 справа №202/5997/17, від 13.06.2019 справа №185/67/18).

Всупереч наведеним вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства, в ухвалі Сколівського районного суду від 23.09.2025 вказано, що ОСОБА_7 27.04.2025 та 28.04.2025 вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, маючи умисел та корисливі мотиви, які є ознакою усвідомленої діяльності та їх наявність не властива особі, що діяла в стані неосудності, обумовленому хронічним психічним захворюванням. З огляду на те, що ОСОБА_7 перебував у стані неосудності під час вчинення суспільно небезпечного діяння, покликання у рішенні суду на наявність у нього умислу та корисливого мотиву є неправильним застування закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відтак з формулювання вчиненого ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння слід виключити посилання на наявність у нього умислу, корисливого мотиву та повторності, а також покликання на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, зазначених вимог кримінального закону не дотримався та застосував до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку (із звичайним наглядом), тобто поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь, який не передбачений законом України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 94 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції під час судового розгляду допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ст. ст. 370, 503, 513 КПК України, які є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, а також неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. п. 3, 4 ст. 409 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 408, ст. 8, ч. 6 ст. 9 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі змінити ухвалу суду першої інстанції про застосування примусових заходів медичного характеру, якщо це не погіршує становища особи.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 слід задоволити. Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на наявність у ОСОБА_7 умислу та корисливого мотиву під час вчинення 27.04.2025 та 28.04.2025 суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, а також ознаки повторності під час вчинення 28.04.2025 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачене ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, зазначивши про вчинення ним суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, а також на те, що обставини вчинення суспільно небезпечних діянь встановлені досудовим розслідуванням, зазначивши, що такі обставини встановлені під час судового розгляду.

Виключити з резолютивної частини посилання на застосування до ОСОБА_7 примусових заходи медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку (із звичайним наглядом), тобто поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

Вважати застосованим до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4