Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8996/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/583/25
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

представника потерпілого: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002729 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 24 березня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бартуха Романівського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому основне покарання у вигляді 05 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 02 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 03 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

У задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 до цивільного відповідача - 2 Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство 0628» Житомирської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

У задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 до цивільного відповідача -1 Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 , цивільного відповідача - 1 Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 743,45 грн (сімсот сорок три) грн 45 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1350000 грн (екв. 30000 євро) за курсом на момент вирішення даного Позову - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., в іншій частині відмовити.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 6 058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) грн 24 коп. судових витрат за проведення судових експертиз.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2024 та частково скасований ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 23.09.2024 на майно, а саме: автомобіль марки вантажний сміттєвоз DAF CF 75.250, реєстраційний номер НОМЕР_1 скасовано.

Речові докази: автомобіль марки вантажний сміттєвоз DAF CF 75.250, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий власнику КП «Автотранспортне підприємство 0628» ЖМР на відповідальне збереження залишено в користуванні власника.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, що 30.08.2024 року близько 19 години 20 хвилин водій ОСОБА_6 керував технічно справним вантажним сміттєвозом DAF CF 75.250, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався ним заднім ходом по прибудинковій території поблизу буд. № 32 по вулиці Вітрука зі сторони вулиці Івана Огієнка в напрямку буд. № 30 по вул. Вітрука у м. Житомирі.

Рухаючись у вказаний день, час та за вказаних обставин зазначеним транспортним засобом водій ОСОБА_6 у порушення вимог пунктів 2.3.б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху не переконався чи це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, під час руху заднім ходом не переконався, що він не створює небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалась по прибудинковій території поблизу буд. № 32 по вул. Вітрука.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла у вигляді: множинних саден та ран тіла, розмізження, розривів, розволокнення м`язів, зв`язок тазу та нижніх кінцівок, уламково-фрагментарних переломів лівої стегнової кістки, плеснових та фалангових кісток правої стопи, лобкових кісток, клубової кістки, лінійних переломів в ділянках клубово-крижового зчленування, переломів ребер по множинним анатомічним лініям, крововиливів в легені, в нирки та їх жирову клітковину, розривів капсули селезінки, розмізження селезінки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, є смертельними й знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з її смертю.

Порушення водієм ОСОБА_6 при керуванні ним транспортним засобом вимог пунктів 2.3.б), 10.1, 10.9 ПДР України знаходяться у причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі представник потерпілої оскаржує вирок з підстав м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання та цивільного позову. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Крім того, просить стягнути з КП «Автотранспортне підприємство 0628» на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду завдану внаслідок злочинних дій в сумі 1 350 000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі - 45000 грн.

На переконання апелянта при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував, що під час досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_6 не вибачився перед потерпілою, а лише перед дебатами щоб пом`якшити собі покарання.

Вказує, що суд помилково врахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки провину за ДТП перекладали на потерпілу ОСОБА_11 .

Крім того, поза увагою суду залишилась думка потерпілої ОСОБА_8 щодо призначення покарання.

Стверджує, що суд в повній мірі не врахував обставини ДТП.

Зазначає, що не зважаючи на норми закону, суд стягує безпосередньо з обвинуваченого ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 100000 гривень, а не з власника транспортного засобу КП «Автотранспортне підприємство 0628» з яким ОСОБА_6 , перебував в трудових відносинах та виконував трудові обов`язки.

Наголошує на тому, що страхова не виплатила компенсації через те, що ОСОБА_8 , не є членом родини 1-го ступеня, та відсутність відповідальності КП «Автотранспортне підприємство 0628» повністю позбавляє останню компенсаційного механізму.

Вказує, що суд безпідставно зменшив розмір моральної шкоди з суми 1350000 грн., до суми в 100000 не вказавши обґрунтування, а лише взяв до уваги відзив КП та страхової компаній, про те, що ОСОБА_8 , є лише внучка ОСОБА_11 , та не взяв до уваги, що ОСОБА_11 , була єдиною рідною людиною в потерпілої, яка про неї піклувалася, допомагала. Та втративши її зазнала непоправного морального страждання.

Також просить прийняти до уваги те, що страховою компанією Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», було відшкодовано матеріальну шкоду в сумі - 14869 грн.

Також, зауважує, що суд погодився з тим, що адвокат надавав правничу допомогу, потерпілій як при складанні процесуальних документів, а також участь в судових засіданнях, подачі позову, клопотань, які суд розглядав, але не зважаючи на це суд безпідставно відмовив понесенні потерпілою ОСОБА_8 , збитків на суму 45000 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника та потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу в частині цивільного позову, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду що стоються встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Згідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд, першої інстанції врахував ставлення обвинуваченого до кримінального правопорушення, яке ним вчинено з необережності, врахувавши наявність пом`якшуючих покарання обставин щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи позитивно характеризується, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, учасник бойових дій.

Крім того, судом враховано досудову доповідь, відповідно до якої у ОСОБА_6 низький рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень ризику небезпеки для суспільства, а тому орган пробації вважає, що його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі.(т.1 а.с.207-209)

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, являється учасником бойових дій, з листопада 2015 року по травень 2017 року брав участь в антитерористичній операції, офіційно працює водієм 3 класу спецтехніки (сміттєвозів) у комунальному підприємстві «Автотранспортне підприємство 0628» Житомирської міської ради, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не перебував.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, належним чином виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, обставини вчиненого.

Що стосується додаткового покарання, призначеного судом першої інстанції у виді 2 років позбавлення права керувати транспортними засобами, то на переконання апеляційного суду воно також відповідає ступеню тяжкості вчиненого та меті покарання.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, є необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і необхідності в ізоляції обвинуваченого від суспільства, який здійснював захист Батьківщини, брав участь у бойових діях не вбачає, а доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що особа обвинуваченого не заслуговує на можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки не розкаялася є явно несправедливими необґрунтованими.

Апеляційний суд вважає, що думка потерпілої, яка втратила близьку людину через необережні дії обвинуваченого, непоправні наслідки від злочину є важливими обставинами, які беззаперечно повинні враховуватися при призначенні покарання. Разом з тим, обставини, які характеризують обвинуваченого його критичне ставлення до скоєного давали суду першої інстанції підстави для висновку про можливість його виправлення без застосування реального покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, апеляційний суд визнає слушними доводи апеляційної скарги представника потерпілої в частині вирішення цивільного позову потерпілої.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

На думку колегії суддів, цих вимог закону при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпіла подала цивільний позов до ОСОБА_6 , цивільного відповідача - 1 Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», цивільного відповідача - 2 Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство 0628» Житомирської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

З урахуванням позовних вимог від 10.10.2024 року позивач ОСОБА_8 просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , Цивільного відповідача - 1 та Цивільного відповідача 2 в установленому законом порядку на користь Потерпілої матеріальну шкоду у розмірі 14869 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 350 000 грн. (екв. 30000 євро) за курсом на момент вирішення даного Позову); стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , Цивільного відповідача 1 та Цивільного відповідача - 2 в установленому законом порядку на користь Потерпілої заявлені витрати на правову допомогу в сумі 45000 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 до цивільного відповідача - 2 Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство 0628» Житомирської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовив.

Однак, апеляційний суд не може погодитись із вказаним рішенням суду в частині вирішення цивільного позову з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, автомобіль марки «DAF» модель CF75.250, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-221246628, на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». (том 1 а.с. 108)

Як слідує з трудової книжки ОСОБА_6 він працює на посаді водія Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство 0628» з 18.08.2020 року.(том 1 а.с. 104)

На переконання колегії суддів, аналіз норм ЦК України та висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18), дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Отже, шкода (у тому числі моральна) завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Однак, суд всупереч вимог цивільного законодавства та практики ВС відшкодування моральної шкоди поклав на обвинуваченого ОСОБА_6 , а в задоволенні позову до володільця ТЗ відмовив.

Таким чином, вирішуючи цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд не взяв до уваги вимог статей 1172, 1187 ЦК України».

При цьому, суд не обґрунтував належним чином свої висновки за якими критеріями він визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій у зв`язку зі смертю бабусі, яка є її єдиною рідною людиною, про яку вона піклувалася та здійснила її поховання, а тому висновки суду про розмір моральної шкоди 100 000 грн. апеляційний суд вважає очевидно неспівмірними з заподіяною шкодою.

За таких обставин вирок суду в частині вирішення цивільного позову не можна вважати законним та обґрунтованим.

Зазначені порушення на переконання колегії суддів, є істотними, а тому суд апеляційної інстанції скасовує вирок, в цій частині з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Що стосується вимог потерпілої про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати на правову допомогу у розмірі 45000 грн. то вони не підлягаю задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст.125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

Суд першої інстанції, вирішуючи у вироку питання компенсації витрат на правову допомогу, понесених потерпілою ОСОБА_8 в частині розміру витрат, які підлягають стягненню з обвинуваченого, зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався в повній мірі.

Порядок обчислення гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися в ці правовідносини.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Адвокатом ОСОБА_12 не надано жодного акту виконаних робіт, розрахунку виконаних робіт, а також доказів оплати вказаних послуг адвоката.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлений у позовній заяві розмір витрат на правову допомогу є недоведеним та прийшов до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення на користь ОСОБА_8 з обвинуваченого витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Крім того, до апеляційної скарги потерпіла та її представник також не надали жодних доказів, що обґрунтовують понесені витрати на правову допомогу.

За таких обставин, апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду, в частині вирішення цивільного позову скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 24 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду, якою вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 24 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасовано з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, касаційному оскарженню не підлягає.

В іншій частині касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: