Справа № 755/8692/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2025 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 05.01.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, із повною середньою освітою, одруженого, маючого неповнолітню доньку, учасник бойових дій, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації на особливий період, перебуваючи на посаді солдату резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31,32, 35, 36, 37, 101, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24.11.2023 року близько 09:30, перебуваючи в пункті дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, у порушення вищенаведених норм законодавства, в умовах воєнного стану, солдат ОСОБА_5 відкрито відмовився виконувати усний наказ начальника за службовим положенням ОСОБА_9 про вихід 24.11.2023 року на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання на території м. Києва.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 4 ст. 402 КК України не визнав у повному обсязі та показав, що він є військовослужбовцем, учасником бойових дій. Зі Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарним статутом Збройних Сил України він був ознайомлений не повністю. 25.05.2023 року прибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження служби на посаді солдата резерву, на той момент у нього вже були захворювання, а саме: геморой, біль у спині, захворювання ніг, через що йому було складно ходити. У 2023 році його було направлено до Національного інституту раку на консультацію до лікаря, оскільки на лівій нозі у нього були наявні родимі п`ятна, які він натер взуттям під час несення військової служби. У подальшому, з метою попередження онкологічного захворювання йому провели хірургічне видалення родимого п`ятна на нозі. Онкологічного захворювання лікарі в нього не встановили. 09.10.2023 року він був виписаний з лікарні та 10.10.2023 року прибув до військової частини. Лікар ОСОБА_10 та фельдшер ОСОБА_11 медичного пункту військової частини не поклали його до лазарету та не відсторонили від виконання службових обов`язків. Лікар ОСОБА_10 не доглядала за його після операційною раною, перев`язки йому робив медбрат. Після операції більшість часу він перебував на ліжку в казармі. Пересувався по території військової частини за допомогою милиць, в супроводі військовослужбовців, також військовослужбовці йому приносили сніданок, а на обід він сам ходив. Він систематично звертався до лікаря ОСОБА_10 про надання йому медичної допомоги у зв`язку з поганим самопочуттям, однак лікар звернення ігнорувала. Так, 10.11.2023 року у нього була висока температура, він звернувся до лікаря ОСОБА_10 , однак остання відмовила у наданні медичної допомоги, тому він був змушений викликати швидку допомогу, яка, прибувши до військової частини, оглянула його та підтвердила, що у нього висока температура. 13.11.2023 року він їздив до лікарні №1, де лікар сказав йому, що лікування ноги буде ще тривати 2-3 місяці. Зазначив, що він постійно звертався до медичного пункту військової частини для того, щоб його звільнили від виконання службових обов`язків. У день події, зранку 24.11.2023 року, знаходячись біля свого ліжка в казармі, він отримав усний наказ командира роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 про на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання на території м. Києва. Для виконання наказу військовослужбовців доставляли на автобусах до місця призначення. Потім командир взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу ОСОБА_12 ще раз йому оголосив усний наказ командира ОСОБА_9 . Однак він відмовився від виконання даного наказу у зв`язку з незадовільним станом свого здоров`я, оскільки знаходився на лікуванні у цивільних лікарів. Крім того, зазначив, що на його думку та думку побратимів, він був практично списаний з військової служби. Окрім того, ще раніше відповідно до довідки ВЛК, яку він отримав у Полтавській області, з нього був списаний бронежилет, у цій військовій частині бронежилетом він не був забезпечений, доказів своїм твердженням надати суду не може. Зазначив, що у день події він не був звільнений від виконання службових обов`язків. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відносились до нього негативно, пригнічували його емоційний стан. Щодо нього керівництво неодноразово застосовувало догани, проводили відрахування коштів з його заробітної плати. Коли він служив в попередній військовій частині, то у нього не було доган, тільки в цій військовій частині з`явились. Повідомив, що на даний час він перебуває у м. Суми, у самовільному залишенні військової частини. 18.03.2025 року йому встановлено 3 групу інвалідності. Зазначив, що його мають звільнити з військової служби за станом здоров`я.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого щодо не визнання своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що він є військовослужбовцем та займає посаду заступника командира з МПЗ 4 роти солдатського складу, обвинувачений ОСОБА_14 був його підлеглим у військовій частині НОМЕР_1 . З листопада 2022 року він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , а весною-літом 2023 року у дану військову частину був переведений солдат резерву ОСОБА_14 . У ОСОБА_14 були проблеми зі здоров`ям (лікував ноги та спину), тому його не залучали до тяжкої роботи, але залучали до легкої роботи під час облаштування позицій військової частини. 24.11.2023 року о 09:30 під час шикування військовослужбовців на території військової частини, за його присутністю, командир роти резерву солдатського складу капітан ОСОБА_9 надав усний наказ солдату ОСОБА_14 вийти разом з іншими солдатами на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання. Тобто ОСОБА_14 мав вийти на територію, де облаштовувалися бліндажі та допомогти прибрати сміття, гілки на території. Бронежилет під час виконання цього завдання одягати не треба. Однак ОСОБА_14 відмовився виконувати наказ командира роти, оскільки, зі слів останнього, йому тяжко ходити. У день події під час шикування ОСОБА_14 стояв на своїх ногах без допомоги сторонніх осіб та предметів та у нього не було звільнення від фізичних навантажень та виконання робіт. Вважає, що солдат ОСОБА_14 міг та повинен був виконати даний наказ командира. Крім того, ОСОБА_14 не збиралися давати виконувати тяжку роботу. Зазначив, що він знав, про те, що ОСОБА_14 лікувався у медичному закладі військової частини та у інших медичних закладах. У разі своєї хвороби ОСОБА_14 мав би піти до медичної частини на огляд та надати всі медичні документи лікарю військової частини, у компетенцію якого входить вирішення питання про лікування солдатів та звільнення від фізичного навантаження, однак ОСОБА_14 цього не робив і в день події не мав звільнення від виконання своїх службових обов`язків. Вказав, що по території військової частини ОСОБА_14 пересувався самостійно без допомоги сторонніх осіб, але інколи був з палицею, самостійно ходив у медичний пункт та їдальню. Охарактеризувати ОСОБА_14 він може, як людину, яка ні з ким не спілкувалася, думав тільки про себе, постійно скаржився, систематично порушував військову дисципліну. Також ОСОБА_14 під час проходження військової служби неодноразово відмовлявся від виконання наказів командира, зокрема щодо проходження у бомбосховище та висування на оборонні позиції, але ці випадки не фіксувалися відповідними документами. По тим випадкам, які фіксувалися, були проведенні службові розслідування та ОСОБА_14 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Деякі розслідування були за фактом фіксування фото- та відео- зйомки ОСОБА_14 постів (місце знаходження) їхньої військової частини, а також за те, що останній проводив без попередження аудіо- фіксацію всіх розмов.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що він є військовослужбовцем та з квітня 2022 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу. Солдат ОСОБА_14 прибув у військову частину у кінці 2022 року. У день події 24.11.2023 року ОСОБА_14 не вийшов на шикування військовослужбовців на території військової частини, у зв`язку з чим він разом з іншими військовими ( ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , точно вже не пам`ятає ПІБ, оскільки пройшло багато часу) пішов у пункт постійної дислокації (далі - ППД), де в усній формі віддав наказ ОСОБА_14 з`явитися на шикування військовослужбовців на території військової частини. Однак останній відмовився виконувати його наказ посилаючись на те, що йому важко ходити. Після чого, він оголосив солдату ОСОБА_14 наказ командира роти резерву солдатського складу капітана ОСОБА_9 : вийти разом з іншими солдатами на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання. Однак солдат ОСОБА_14 знову відмовився виконувати наказ посилаючись на те, що йому важко ходити. У день події у ОСОБА_14 не було звільнення від фізичних навантажень та виконання будь-яких робіт. Вважає, що солдат ОСОБА_14 міг та повинен був виконати дані накази командирів. Зазначив, що знав про те, що ОСОБА_14 перебував у шпиталі м. Суми та те, що останній відвідував лікарів, проте ОСОБА_14 офіційних документів від лікарів йому не надавав. У разі наявності хвороби ОСОБА_14 мав би піти до медичної частини на огляд та надати всі медичні документи лікарю військової частини, у компетенцію якого входить вирішення питання про лікування солдатів та звільнення від фізичного навантаження, однак ОСОБА_14 цього не робив і в день події не мав звільнення від виконання своїх обов`язків. Знає від інших військовослужбовців та капітана медичної служби військової частини, що ОСОБА_14 міг виконувати накази командира. Охарактеризувати ОСОБА_14 він може як замкнуту людину, яка ні з ким не спілкувалася, систематично порушував військову дисципліну. Також ОСОБА_14 під час проходження військової служби неодноразово відмовлявся від виконання наказів командира, 10-15 разів не виходив на шикування військовослужбовців. Всі накази командира ОСОБА_9 були правомірні.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що він є військовослужбовцем та займає посаду командира роти резерву солдатського складу. Обвинувачений ОСОБА_14 був його підлеглим у військовій частині НОМЕР_1 . Після 01.05.2023 року ОСОБА_14 був переведений у військову частину НОМЕР_1 після перебування у госпіталі. 24.11.2023 року під час шикування військовослужбовців на території військової частини командир взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу ОСОБА_12 в усній формі надав наказ солдату ОСОБА_14 вийти разом з іншими солдатами на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання, що передбачало земляні роботи окопів, їх обшивку дошками та здійснення їх маскування. Однак ОСОБА_14 , один з усіх солдатів, відмовився виконувати наказ командира взводу ОСОБА_12 , про що було його повідомлено. Після цього, він особисто вдруге надав аналогічний наказ солдату ОСОБА_14 , однак останній знову відмовився його виконувати, посилаючись на захворюваність ноги. У день події будь-яких підтверджень хвороби солдат йому не надав, медичного звільнення від виконання своїх обов`язків у ОСОБА_14 не було. Він пропонував ОСОБА_14 плести маскувальні сітки, проте останній відмовився. Зазначив, що у військовій частині наявна Книга реєстрації хворих, у якій лікар зазначає ПІБ особи, яка звільняється від виконання робіт по стану здоров`я. Він, як командир роти, не приймає рішень щодо медичних обмежень або звільнення солдатів від здійснення завдань за станом здоров`я, таке рішення приймає тільки лікар. Він не бачив, щоб ОСОБА_14 до події пересувався за допомогою інших осіб. У подальшому, ОСОБА_14 перебував на лікуванні та повернувся до військової частини з палицею. Крім того, зазначив, що йому не відомі випадки про невиконання ОСОБА_14 інших наказів командирів. Охарактеризувати ОСОБА_14 він може як особу, в якої не було бажання проходити військову службу.

Допитаний у судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_11 суду показав, що він є фельдшером батальйону військової частини НОМЕР_1 , обвинуваченого ОСОБА_5 знає, оскільки останній проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та неодноразово звертався до медичного пункту військової частини, дані звернення фіксувалися у журналі запису хворих. Солдат ОСОБА_5 має проблеми зі здоров`ям, він неодноразово госпіталізувався як у цивільні медичні заклади так і у військовий шпиталь переважно з проблемами, пов`язаними із захворюваністю хребта, була після операційна рана на нозі, найбільше часу перебував на лікуванні у м. Суми. Пояснив, що під час служби ОСОБА_5 зловживав своїми правами, а саме безпідставно звертався у неприйомні години до лікарів, вимагав надати йому направлення до лікарів без достатніх на те підстав, записував розмови на диктофон. Він неодноразово надавав ОСОБА_5 направлення до лікарів, які надавали йому фахову консультацію. Однак він не пам`ятає, щоб 24.11.2023 року ОСОБА_5 до нього звертався зі скаргами на стан здоров`я. Крім того, ОСОБА_5 неодноразово, самостійно, без відома свого командира та медичної частини викликав швидку допомогу у військову частину. Одного разу ОСОБА_5 забрав екіпаж швидкої допомоги, хоча такої необхідності в цьому не було, але потім працівники лікарні телефонували у військову частину і просили забрати солдата з лікарні з огляду на його не коректну поведінку у лікувальному закладі. Він не пам`ятає випадку, коли ОСОБА_5 забрала швидка допомога до Київської міської Клінічної лікарні № 1 з гнійною раною ноги, але пам`ятає, що у ОСОБА_5 була після операційна рана на нозі, останній знаходився під наглядом у лікаря військової частини, йому надавалася необхідна медична допомога (раз на день робилася перев`язка), гнійного процесу не було, був звичайний процес загоєння рани. ОСОБА_5 самостійно звертався до Київської міської клінічної лікарні № 1 та шпиталю щодо консультації лікаря, однак сам ОСОБА_5 не дотримувався рекомендації лікаря щодо обробки рани, дотримання гігієни, у зв`язку з чим він писав рапорти. Одного дня, він прийшов до ОСОБА_5 в казарму і побачив, що солдат створив антисанітарні умови на місці свого перебування, а саме: були залишки їжі на ліжку, у зв`язку з чим він зробив йому зауваження. Рекомендацій лікарів щодо харчування ОСОБА_5 у ліжку не було, всі військовослужбовці харчувалися у їдальні і ОСОБА_5 теж повинен був харчуватися у належному місці. У липні 2023 року ОСОБА_5 надали направлення до лікаря-нейрохірурга, у зв`язку з чим він повіз ОСОБА_5 Київської міської Клінічної лікарні № 18. У даній лікарні солдат ОСОБА_5 поводив себе не адекватно. Медичний персонал Київської міської Клінічної лікарні № 18 звертався до військової частини, щоб ОСОБА_5 припинив свою непристойну поведінку, а саме перестав ображати, погрожувати і принижувати гідність медичного персоналу. ОСОБА_5 було попереджено, що у разі продовження такої поведінки останній буде виписаний з лікарні. 26.08.2023 року показів для госпіталізації ОСОБА_5 не було, однак ОСОБА_5 викликав швидку допомогу та змусив відвести себе до Київської міської Клінічної лікарні № 9, де лікар погодився взяти ОСОБА_5 на обстеження. Направлення на відпустку для лікування він не надає, дане направлення надає військово-лікарська комісія, а командир військової частини реагує на дане направлення. Пояснив, якщо до медичного пункту у військовій частині звернувся військовослужбовець із проблемами здоров`я, то лікар (фельдшер) медичного пункту обмежує фізичні навантаження особі або скеровує його в медичний ізолятор (у разі інфекційної хвороби) або скеровує його до шпиталю на консультацію до лікаря чи стаціонарне лікування. На підставі рекомендації профільного лікаря медичний пункт готує направлення військовослужбовцю на військово-лікарську комісію. ОСОБА_5 не направляли на військово-лікарську комісію, бо не було показань та не було рекомендацій профільного лікаря військового шпиталю. 01.11.2023 року ОСОБА_5 знаходився на лікуванні у Сумському обласному клінічному онкологічному центрі, де йому робили операцію, потім працівники даної лікарні телефонували йому і просили забрати ОСОБА_5 , оскільки останній не бажає виписуватися з лікарні. 10.11.2023 року ОСОБА_5 повернувся у військову частину з лікарні під нагляд лікаря військової частини, йому надавалася вся необхідна медична допомога. При медичному пункті військової частини не було лазарету, було приміщення (ізолятор) для перебування військовослужбовців з інфекційними хворобами. Крім того, зазначив, що під час оголошення повітряної тривоги всі військовослужбовці зобов`язані терміново пройти в бомбосховище, однак солдат ОСОБА_5 відмовлявся це зробити, тому інші військовослужбовці змушені були несли ОСОБА_5 на руках, хоча він міг самостійно пересуватися. Солдат ОСОБА_5 постійно звертався до різних лікарів за консультаціями, проте показань та рекомендацій щодо госпіталізації ОСОБА_5 не було. З такими діагнозами, які наявні були у ОСОБА_5 під час несення служби, він не міг у повному обсязі виконувати обов`язки військовослужбовця, однак останній міг виконувати обов`язки, які не потребують великого фізичного навантаження. Також пояснив, що якщо військовослужбовець ставить до відома свого командира, бере книгу хворих і приходить у прийомні години до лікаря (фельдшера) військової частини, то лікар вносить відомості щодо хвороби військовослужбовця, готує направлення до лікаря і військовослужбовець їде до лікарні на консультацію. Звільняти від військової служби військовослужбовців не входить у повноваження медичних працівників медпункту військової частини. Лікарі медпункту можуть надати військовослужбовцю обмеження фізичних навантажень. Повідомив, що солдат ОСОБА_5 не носив бронежилет, зброю, не ставав в добове чергування, не приймав участь у бойових діях. Охарактеризувати ОСОБА_5 він може як непоганого хлопця, але з упертим характером, який своєю поведінкою часто дратував інших військовослужбовців та медичний персонал військової частини безпідставними зверненнями за медичною допомогою і звинуваченнями, некоректно поводився, грубо висловлювався, провокував, робив звуко- та відео- записи на свій мобільний телефон, не бажав проходити військову службу і не приховував це.

Допитана у судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_10 суду показала, що вона є лікарем медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та лікарем дерматовенерологом, обвинуваченого ОСОБА_5 знає, оскільки останній проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та неодноразово звертався до медичного пункту військової частини зі скаргами на стан здоров`я. Повідомила, що ОСОБА_5 мав проблеми зі спиною, приходив з паличкою у медпункт, але вона та інші військові неодноразово бачила як останній не користувався паличкою поза прийомами у лікаря. Зазначала, що у ОСОБА_5 на нозі був невус великого розміру (родиме п`ятно), та вона, як лікар дерматовенеролог, запевняє, що загрози його життю і здоров`ю це поверхове шкірне новоутворення не представляло. Він направлявся в Національний інститут раку, отримав консультацію лікаря. Потім ОСОБА_5 самостійно звернувся за місцем проживання у лікарню до лікаря дерматолога у м. Суми, який лазером видалив йому невус, це було доброякісне утворення. Після цього, ОСОБА_5 прибув у військову частину, у нього була рана на нозі після видалення невусу, останній знаходився під наглядом у лікаря медичного пункту, йому надавалася необхідна медична допомога (раз на день робилася перев`язка), був звичайний процес загоєння рани. Вона та інші медичні працівники медпункту за потреби завжди надавали медичну допомогу всім військовим, в тому числі і ОСОБА_5 . Вона не направляла його до лазарету, оскільки лазарет призначений тільки для інфекційних хворих, а у ОСОБА_5 таких показань для цього не було. Одного разу його помістили в лазарет за наявності підвищеної температури тіла. Повідомила, що під час несення служби солдат ОСОБА_5 зловживав своїми правами, а саме безпідставно звертався до лікарів, вимагав надати йому направлення до інших лікарів та викликав карету швидкої допомоги. Крім того, у порушення наказу командира неодноразово записував розмови на відео та диктофон. Направлення військовослужбовцям до профільних лікарів видавалися тільки у разі необхідності отримання такої консультації. Такої процедури дотримувалися і щодо ОСОБА_5 . Всі рекомендації профільних лікарів, у тому числі і лікаря-хірурга, виконувалися. Письмових рекомендацій лікарем-хірургом щодо надання відпустки ОСОБА_5 не надавалися, за станом здоров`я медичних показань щодо надання такої відпустки не було. За наявності медичних показань лікар медичної частини міг звільнити військового від виконання службових обов`язків. ОСОБА_5 теж звільняли після стаціонарного лікування, однак вона не пам`ятає точні дати за часом давності. Свідок не пам`ятає, щоб у день події 24.11.2023 року ОСОБА_5 до неї звертався зі скаргами на стан здоров`я. Командир військової частини до неї щодо звільнення ОСОБА_5 від виконання службових обов`язків теж не звертався. Знає, що командир військової частини ОСОБА_9 неодноразово писав рапорти щодо невиконання ОСОБА_5 наказів командира. У неї були суперечки з ОСОБА_5 щодо проведення останнім, у порушення наказу командира, відео- та звуко- записів їхньої розмови. ОСОБА_5 не звертався до неї з заявою на проходження ВЛК. Вважає, що за станом здоров`я солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби міг виконувати накази командира військової частини.

Суд оцінює показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Окрім показань свідків вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, також підтверджується відомостями, які містяться в досліджених судом письмових доказах та процесуальних документах, а саме у:

- повідомленні командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 22.12.2023 року про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого було проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що 24.11.2023 року близько 09:30 солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України, склавши присягу на вірність українському народові, завжди бути йому вірним і відданим у обороні України, захисту ї суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, під час військової агресії Російської Федерації проти України, в умовах воєнного стану, перебуваючи на території постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , отримавши наказ командира роти резерву солдатського складу капітана ОСОБА_9 , щодо виходу на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання оборонних рубежів, районів і позицій, а також підготовки до оборони, проігнорував його та відкрито відмовився від виконання вказаного наказу. Своїми діями, солдат ОСОБА_5 під час виконання ними обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати наказ свого безпосереднього командира, тобто командира роти резерву солдатського складу капітана ОСОБА_9 , у зв`язку з чим в його діях вбачається ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України (том І а.п. 144-145); - витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 25.11.2023 року № 408-АД, відповідно до якого з метою всебічного з`ясування причин і умов, що сприяли у вчинення правопорушення солдатом ОСОБА_5 , а також попередження подібних випадків в майбутньому, підвищення рівня військової дисципліни було наказано провести службове розслідування на підставі рапорту командира роти резерву солдатського складу капітана ОСОБА_9 від 25.11.2023 року № 65/2304, щодо вчинення правопорушення солдатом ОСОБА_5 .. Проведення службового розслідування було доручено комісії у складі: голови комісії - лейтенанта юстиції ОСОБА_18 , члени комісії - старший лейтенант ОСОБА_19 , майор ОСОБА_20 . Контроль за виконанням наказу було покладено на заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення (том І а.п. 148); - рапорті командира роти резерву солдатського складу капітана ОСОБА_9 від 24.11.2023 року, відповідно до якого 24.11.2023 року о 09:30 командир роти резерву солдатського складу капітан ОСОБА_9 видав наказ солдату ОСОБА_5 щодо виходу на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання оборонних рубежів, районів і позицій, а також підготовки до оборони. Солдат ОСОБА_5 виконувати наказ відмовився. Доведення наказу та відповідь солдата ОСОБА_5 відбулося у присутності командира взводу резерву солдатського складу старшого лейтенанта ОСОБА_12 та солдата резерву взводу резерву солдатського складу солдата ОСОБА_21 (том І а.п. 149); - рапорті солдата резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу ОСОБА_21 від 24.11.2023 року, відповідно до якого 24.11.2023 року солдат резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу ОСОБА_21 був свідком того, як близько 09:30 командир роти резерву солдатського складу капітан ОСОБА_9 видав наказ солдату ОСОБА_5 щодо виходу на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання оборонних рубежів, районів і позицій, а також підготовки до оборони. Солдат ОСОБА_5 виконувати наказ відмовився (том І а.п. 150); - рапорті командира взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу старшого лейтенанта ОСОБА_12 від 24.11.2023 року, відповідно до якого 24.11.2023 року командир взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу старший лейтенанта ОСОБА_12 був свідком того, як близько 09:30 командир роти резерву солдатського складу капітан ОСОБА_9 видав наказ солдату ОСОБА_5 щодо виходу на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання оборонних рубежів, районів і позицій, а також підготовки до оборони. Солдат ОСОБА_5 виконувати наказ відмовився (том І а.п. 151); - витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 01.05.2023 року № 523, відповідно до якого прийняли та приступили до виконання службових обов`язків за посадою старшого лейтенанта ОСОБА_9 , командира взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу - командиром роти резерву солдатського складу (том І а.п. 152); - пояснювальній записці заступника командира роти резерву солдатського складу з МПЗ ОСОБА_13 від 18.12.2023 року, відповідно до якої заступник командира роти резерву солдатського складу з МПЗ ОСОБА_13 24.11.2023 року близько 09:30 був присутній при відданні наказу командиром роти резерву солдатського складу капітаном ОСОБА_9 солдату ОСОБА_5 щодо виходу на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання оборонних рубежів, районів і позицій, а також підготовки до оборони. Вказаний наказ командира роти ОСОБА_9 солдат ОСОБА_5 відмовився виконувати, заявивши про це усно (не буду виконувати Ваш наказ) та не висунувся в подальшому на визначене місце (том І а.п. 153); - пояснювальній записці командира взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу ОСОБА_12 від 18.12.2023 року, відповідно до якої командир взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу ОСОБА_12 24.11.2023 року близько 09:30 був присутній при відданні наказу командиром роти резерву солдатського складу капітаном ОСОБА_9 солдату ОСОБА_5 щодо виходу на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання оборонних рубежів, районів і позицій, а також підготовки до оборони. Вказаний наказ командира роти ОСОБА_9 солдат ОСОБА_5 відмовився виконувати, заявивши про це усно (не буду виконувати Ваш наказ) та не висунувся в подальшому на визначене місце (том І а.п. 154);

- пояснювальній записці ОСОБА_5 від 24.11.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_5 зазначив, що 24.11.2023 року наказу командира ОСОБА_9 не було та навіть якщо б він і був, то він не зміг би виконати наказ у зв`язку з тим, що він обмежено придатний та не мав бронежилету, автомата та зимового одягу відповідного розміру (том І а.п. 155);

- витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 25.05.2023 року № 622, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 призначено солдатом резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу (том І а.п. 156); - бланку ознайомлення ОСОБА_5 з положеннями нормативно-правових актів, які передбачають відповідальність військовослужбовців (том І а.п. 159); - витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 20.09.2023 року № 317-АД, відповідно до якого за порушення Інструкції про правила перебування військовослужбовців за межами базового розташування військової частини НОМЕР_1 та порядку вибуття та прибуття військовослужбовців до підрозділу, вимог статей 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдата ОСОБА_5 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді накладення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА» (том І а.п. 161); - витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 29.09.2023 року № 326-АД, відповідно до якого за порушення Інструкції про правила перебування військовослужбовців за межами базового розташування військової частини НОМЕР_1 та порядку вибуття та прибуття військовослужбовців до підрозділу, вимог статей 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдата ОСОБА_5 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді накладення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА» (том І а.п. 162); - витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 24.11.2023 року № 405-АД, відповідно до якого за порушення Інструкції про правила перебування військовослужбовців за межами базового розташування військової частини НОМЕР_1 та порядку вибуття та прибуття військовослужбовців до підрозділу, вимог статей 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдата ОСОБА_5 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді накладення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА» (том І а.п. 163);

- витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 24.11.2023 року № 406-АД, відповідно до якого за порушення вимог статей 11, 30, 33, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме - за свідоме порушення та невиконання наказів командира військової частини, проявлену неповагу до них, порушення вимог військової етики солдата ОСОБА_5 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді накладення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА» (том І а.п. 164); - витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 29.11.2023 року № 412-АД, відповідно до якого за порушення вимог «Інструкції із зберігання і користування особовим складом військової частини НОМЕР_1 пристроями стільникового зв`язку та іншими електронними пристроями, веденої в дію наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2023 року № 728-ОД та вимог статей 11, 30, 33, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдата ОСОБА_5 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді накладення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА» (том І а.п. 165); - витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 08.12.2023 року № 430-АД, відповідно до якого за порушення вимог «Інструкції із зберігання і користування особовим складом військової частини НОМЕР_1 пристроями стільникового зв`язку та іншими електронними пристроями, веденої в дію наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2023 року № 728-ОД та вимог статей 11, 13, 14, 16, 30, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдата ОСОБА_5 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді накладення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА» (том І а.п. 166); - витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 11.12.2023 року № 433-АД, відповідно до якого за порушення вимог статей 11, 13, 14, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдата ОСОБА_5 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді накладення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА» (том І а.п. 167); - акті службового розслідування від 19.12.2023 року, відповідно до якого на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2023 року № 408-АД «Про призначення службового розслідування за фактом правопорушення солдатом ОСОБА_5 », комісією у складі голови комісії: лейтенанта юстиції ОСОБА_18 , членів комісії: старшого лейтенанта ОСОБА_19 , майора ОСОБА_20 проведено службове розслідування та встановлено, що неправомірні дії солдата ОСОБА_5 полягають у порушенні та невиконанні вимог: статей 11, 13, 14, 16, 30, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Окрім цього вина солдата ОСОБА_5 полягає у непокорі, тобто у відкритій відмові під час виконання ним обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, виконувати наказ командира роти капітана ОСОБА_9 . Непокора, тобто відкрита відмова солдата ОСОБА_5 під час виконання ним обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, виконувати наказ командира роти капітана ОСОБА_9 пов`язане з порушенням вимог ч. 4 ст. 402 КК України. Причина здійсненого правопорушення вбачається у неналежному ставленні солдата ОСОБА_5 до військової служби та військової дисципліни, нехтуванням своїми обов`язками, свідомому ігноруванні та недотриманні вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 13, 14, 16, 30, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Кримінального кодексу України. Непокора, тобто відкрита відмова солдата ОСОБА_5 виконувати наказ командира роти капітана ОСОБА_9 відбулася під час виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану. У зв`язку з чим було запропоновано: за скоєні дисциплінарні проступки притягнути солдата ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності; направити в ТУ ДБР, розташоване в місті Києві повідомлення про вчинення солдатом ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України (том І а.п. 168-170); - витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 19.12.2023 року № 445-АД, відповідно до якого за порушення вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 13, 14, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме - за неналежне ставлення до військової служби та військової дисципліни, нехтуванням та свідомим ігноруванням своїми обов`язками під час виконання обов`язків військової служби, зобов`язанням беззастережно виконувати накази командира (начальника), що виразилось у непокорі, вчиненій в умовах воєнного стану, солдата ОСОБА_5 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді накладення дисциплінарного стягнення « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Про наявність в діях солдата ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України було повідомлено ТУ ДБР (том І а.п. 171); - відповіді заступника командира частини з медичної частини - начальника медичної частини підполковника медичної служби ОСОБА_22 від 10.01.2024 року, відповідно до якої військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 згідно медичної документації, яка ведеться у військовій частині НОМЕР_2 , в період з 01.01.2023 року по день надання відповіді за медичною допомогою не звертався. Військово-лікарською комісією не оглядався (том І а.п. 175);

- відповіді ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_23 від 19.01.2024 року, з додатками, відповідно до якої ОСОБА_5 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , як рядовий запасу. 15.09.2020 року військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 визнаний придатним до військової служби за статтями 64 г, 75 г графи ІІ наказу Міністра Оборони України від 2008 року № 402. Військову службу за контрактом проходив з 18.11.2020 року по 02.04.2021 року. 02.04.2021 року звільнений із військової служби через службову невідповідність. За даними АІТС «Оберіг» 01.05.2022 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_3 ) на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (том І а.п. 176-181); - відповіді директора Сумського обласного клінічного госпіталю ветеранів війни ОСОБА_24 від 19.04.2024 року, з додатками, відповідно до якої 18.04.2024 року солдат в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 оглянутий ВЛК з метою визначення придатності до військової служби. В довідці №258 від 18.04.2024 року на підставі статей 64-6, 23-6, 43-в, 47-в графи II Розкладу хвороб визнаний Обмежено придатним до військової служби (Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби). На засіданні ВЛК в присутності членів ВЛК, секретаря ВЛК з постановою ВЛК не погодився. Надані роз`яснення щодо шляхів оскарження рішення ВЛК. Під час перебування у закладі постійно вимагав направлення на консультації до лікарів різного профілю, аргументуючи це появою нових скарг на стан здоров`я. Звертає на себе увагу той факт, що військовослужбовець постійно акцентує на значному порушення ходи, при цьому неодноразово залишав заклад охорони здоров`я (без супроводу сторонніх осіб) без дозволу лікуючого лікаря, завідувача відділенням або адміністрації. Неодноразово був помічений у здійсненні несанкціонованої аудіофіксації розмов з персоналом закладу. На засіданні ВЛК прямо не відповідає на поставлені питання, стиль спілкування на засіданні ВЛК можна розцінювати як морально-психологічний тиск на голову та членів ВЛК. Дата виписки з реабілітаційного відділення 19.04.2024 (по закінченню дії постанови ВЛК про необхідність реабілітаційного лікування) (том І а.п. 182-183).

Також суд дослідив:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 05.01.2024 року (том І а.п. 143);

- службову характеристику солдата ОСОБА_5 , підписану заступником командира з МПЗ ІНФОРМАЦІЯ_7 капітаном ОСОБА_25 від 24.11.2023 року, відповідно до якої за період проходження служби на займаній посаді з 25.05.2023 року солдат ІНФОРМАЦІЯ_7 в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 зарекомендував себе з негативної сторони. До виконання службових обов`язків відноситься без належної відповідальності, може зовсім не реагувати і не виконувати накази. Постійно входить у суперечки з офіцерами та безпосередніми командирами. Розпорядок дня не виконує, у наряди та різного виду роботи та завдання, пов`язані із несенням військової служби відмовляється ходити. Функціональні обов`язки та Статут Збройних Сил України відповідно до займаної посади не виконує. Не бажає служити в Збройних Сил України, про що неодноразово заявляв у розмовах. Фізично розвинутий добре але проходить лікування пов`язане з ногами. Організаторських та лідерських здібностей не проявляє. У розмові з командирами постійно бреше та несе, що попало, що не відноситься до теми бесіди. ОСОБА_26 поведінка солдата має негативний вплив на інших військовослужбовців, що призводить до непорозумінь у середині солдатського колективу. Профілактичні бесіди та накази командира з цього приводу результату не мали. Зневажливо ставиться до військової форми одягу. Дружні стосунки з військовослужбовцями у підрозділу не підтримує, вцілому час проводить лежачи на ліжку. Загалом у колективі тримається одноосібно. В життя колективу не вникає. Солдат ОСОБА_5 вже неодноразово порушавав інструкції по перебуванню на території військової частини та поза її межами, внаслідок чого проводилися службові розслідування № 317 від 20.09.2023 року та № 326 від 29.09.2023 року. Він є злісним порушником Статутів Збройних Сил України та внутрішніх інструкцій військової частини. Висновок: займаній посаді не відповідає (том І а.п. 158).

Крім того, суд дослідив матеріали, які подані суду ОСОБА_5 : виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, надана КНП СОР Сумським обласним клінічним онкологічним диспансером, відповідно до якої ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні з 23.10.2023 року по 09.11.2023 року з діагнозом: внутрішньодермальний проліферуючий невус лівої нижньої кінцівки (том І а.п. 136-139); направлення командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 08.12.2023 року (том І а.п. 140), витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 172/25/281/ВТ від 30.04.2025 року (т. ІІ а.с. 142), консультативні висновки спеціалістів за 2023-2025 роки та інші документи.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.

У цьому кримінальному провадженні солдату ОСОБА_5 ставиться в провину те, що він, будучи військовослужбовцем, 24.11.2023 року близько 09:30, перебуваючи в пункті дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, у порушення норм законодавства, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати усний наказ начальника за службовим положенням ОСОБА_9 про вихід 24.11.2023 року на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання на території м. Києва.

Суд ставиться критично до пояснень ОСОБА_5 у його пояснювальній записці від 24.11.2023 року (т. І а.п. 155) щодо не отримання наказу командира ОСОБА_9 , оскільки у судовому засіданні під час його допиту обвинувачений ОСОБА_5 ствердно підтвердив, що у день події командир роти резерву солдатського складу капітан ОСОБА_9 дав йому усний наказ щодо виходу на виконання спеціального завдання з удосконалення (нарощування) фортифікаційного обладнання оборонних рубежів, районів і позицій, однак від його виконання він відмовився. Крім того, доведення наказу командира ОСОБА_9 до солдата ОСОБА_5 відбулося за участю свідків, що підтвердив сам обвинувачений та підтверджується матеріалами провадження.

Доводи обвинуваченого у судовому засіданні та доводи захисника у судових дебатах про те, що 24.11.2023 року обвинуваченого не міг виконати вищезазначений наказ командира у зв`язку з незадовільним станом свого здоров`я, проходженням лікування у цивільних лікарів та відсутністю бронежилета, а також посилання захисника у судових дебатах на медичну документацію та довідку ВЛК від 18.04.2024 року № 258, якою встановлено ряд захворювань та ще раз підтверджено, що ОСОБА_5 є обмежено придатний до військової служби, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Наявні в суду матеріали кримінального провадження, надані обвинуваченим суду медичні та інші документи, не підтверджують того, що у день події, саме 24.11.2023 року, солдат ОСОБА_5 не міг виконувати наказ командира та був звільнений від виконання своїх обов`язків військовослужбовця за станом здоров`я. Вказане підтвердили і свідки в судовому засіданні. Також у своїх поясненнях, наданих у день події 24.11.2023 року, солдат ОСОБА_5 не вказував, що він не міг виконати наказ командира у зв`язку зі станом свого здоров`я ( т.І а.п. 155).

За обставин цього конкретного провадження відкрита відмова обвинуваченого, який взяв на себе обов`язки військовослужбовця в період воєнного стану, виконати наказ командира, не може обумовлюватися консультативними висновками лікарів, які надав суду обвинувачений, оскільки з їх змісту не вбачається неможливість виконання ОСОБА_5 указаного вище конкретного наказу командира у день події за ознаками стану здоров`я.

Крім того, як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, наданої КНП СОР Сумським обласним клінічним онкологічним диспансером, відповідно до якої ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні з 23.10.2023 року по 09.11.2023 року з діагнозом: внутрішньодермальний проліферуючий невус лівої нижньої кінцівки, ОСОБА_27 було надано лікувальні та трудові рекомендації: стаціонарного лікування не потребує; виписаний під нагляд лікаря медичного пункту в/ч НОМЕР_1 ; прибути до військової частини 10.11.2023 року; явка через 4 тижні на консультацію для вирішення питання подальшого лікування (том І а.п. 136-139).

Отже, відомості про те, що солдата ОСОБА_5 обмежено у виконанні його службових обов`язків у військовій частині після виписки з лікарні - відсутні.

Інші медичні документи, які надав суду ОСОБА_5 , теж не містять таких відомостей.

Крім того, суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_10 , яка є лікарем медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та лікарем дерматовенерологом, суду повідомила, що у день події ОСОБА_5 не звертався в медпункт зі скаргами на стан здоров`я, а командир військової частини не звертався щодо звільнення ОСОБА_5 від виконання службових обов`язків у зв`язку зі станом здоров`я.

Отже, у день події будь-яких обмежень у ОСОБА_5 щодо виконання ним службових обов`язків військовослужбовця не було.

Щодо доводів обвинуваченого про неправомірні дії командного складу військової частини та працівників медичної служби, то слід зазначити, що вони є необґрунтованими та нічим не підтверджені.

З огляду на викладене, позицію обвинуваченого суд розцінює як спосіб захисту обвинуваченого, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений тяжкий злочин.

Крім того, посилання захисника у судових дебатах на відсутність прямого умислу у обвинуваченого ОСОБА_5 на вчинення кримінального правопорушення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, зібраними в ході досудового розслідування.

При цьому суд звертає увагу на те, що у своїй анкеті від 25.05.2025 року солдат ОСОБА_5 на запитання «Чи бажаєте проходити військову службу та виконувати військовий обов`язок» великими буквами зазначив «НІ» (т.І а.п. 157), що вказує на його позицію щодо виконання конституційного обов`язку по захисту Батьківщини.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість повністю доведена зібраними та дослідженими у справі доказами.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку, вважає, що у провадженні існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому діянні.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження підстав для визнання доказів недопустимими судом не установлено, так як не було встановлено факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження.

При формуванні такого підходу суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к , відповідно до якої вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд вказав, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. … суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ст. 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим, але ці обставини у даній справі судом не установлені.

Порушень вимог КПК України під час проведення слідчих дій у цьому кримінальному провадженні, які б були фундаментальними, судом не установлено.

Зібрані у справі докази, що були досліджені під час судового розгляду, суд вважає послідовими, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, суд і покладає їх в основу обвинувального вироку.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Так, суд відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином проти встановленого порядку несення військової служби; конкретні обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 під час та після вчинення протиправних дій; його ставлення до скоєного - на досудовому розслідуванні обвинувачений визнавав вину та щиро каявся, про що вказано в обвинувальному акті як пом`якшуючу обставину, а під час судового розгляду кримінального провадження - вину не визнав; дані про його особу, а саме: одружений, має доньку; під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; його стан здоров`я на час прийняття рішення - має інвалідність 3 групи, встановлену у 2025 році, раніше не судимий. Крім того, суд враховує негативну характеристику ОСОБА_5 з військової частини, кількість дисциплінарних проступків, за якими притягнуто солдата ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 66 КК України, та обставин, що обтяжують покарання останнього згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного та враховуючи думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, думку сторони захисту - захисник просив виправдати обвинуваченого на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, необхідно призначити реальне покарання у межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі, оскільки перевиховання обвинуваченого та його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Суд наголошує, що з урахуванням ситуації, яка склалася в країні в зв`язку зі збройною агресією Росії та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений обвинуваченим умисний тяжкий злочин представляє значну суспільну та національну небезпеку, безпосереднім об`єктом якого є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі.

У зв`язку з наведеним, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, не можливе, оскільки воно не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, тим більше в умовах воєнного стану. Тому, правових підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого суд не вбачає.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах ККС ВС від 11 липня 2023 року (справа № 726/78/23, провадження № 51-1772км23) та 20 січня 2025 року (справа № 759/2917/23, провадження № 51-3809 км 24).

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, обвинуваченому та його захиснику. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1