Справа № 203/753/26
Провадження № 1-кс/0203/932/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року слідчий суддя Центрального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 , погоджене прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 15 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001060 з попередньою правовою кваліфікацією посягань за ч.2 ст.369-2, ч.5 ст.27, ч. 4 ст. 408 КК України, у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Хмельницький, громадянина України, із вищими технічною та економічною освітами, який одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює керуючим магазином № 1284 ТОВ «АТБ», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2026 року під наглядом Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за проведенням цього досудового розслідування Третім слідчим відділом (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, слідчий клопочить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до ОСОБА_6 , підозрюваного в особливо тяжкому злочині за ознаками ч.5 ст. 27, ч. 4 ст. 408 КК України, без визначення розміру застави.

Дане клопотання за формою та змістом відповідає вимогам ст. 184 КПК України, враховуючи добровільну згоду підозрюваного 31 січня 2026 року отримати копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Клопотання обґрунтоване наявністю достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_6 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлені волі до дванадцяти років; також підозрюваний може знищити, сховати, або спотворити речі, що мають істотне значення для досудового розслідування та місцезнаходження яких наразі не встановлено; підозрюваний, володіючи достовірною інформацією про свідків, знаходячись на свободі, може впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення та схиляти їх до показань на його користь, що може перешкодити встановленню істини по справі. Окрім цього, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення клопотання слідчого, вказавши на те, що він не є військовослужбовцем за станом здоров`я, має на утриманні сина 2015 року народження, наразі перебуває в лікарні через пневмонію, а також те, що він єдиний хто забезпечує дві родини, а тому просив не застосовувати до нього найсуворіший запобіжний захід, у разі якщо суд дійде висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив визначити йому заставу у мінімальному її розмірі.

Захисники підозрюваного в судовому засіданні заперечували проти клопотання тим, що підозра необґрунтована, взагалі не зрозуміло яке відношення підозрюваний має до військових, під час проведення обшуків у підозрюваного було вилучено лише телефон, більше нічого не знайдено та не вилучено. Під час проведення обшуків підозрюваний не чинив жодного опору та не перешкоджав жодним чином працівникам правоохоронних органів у проведенні таких. Також захисники вказали, що слідчим не доведені ризики за ст. 177 КПК України, на які він посилається у клопотанні, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітнього сина, також допомагає своїй матері та матері дружини, позитивно характеризується на роботі та за місцем проживання. Підозрюваний страждає на хронічні захворювання, зокрема на цукровий діабет, є інсулінозалежний та потребує постійного медикаментозного лікування, раніше не судимий. Також захисники зазначили, що під час затримання підозрюваного, останній отримав тілесні ушкодження хоча і не чинив жодного опору під час його затримання, внаслідок чого на місце затримання було викликано швидку допомогу, яка доставила підозрюваного до лікарні, наразі підозрюваний проходить лікування через захворювання на пневмонію, а тому клопотали про вирішення питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного засобу контролю або нічного домашнього арешту. У разі якщо суд дійде висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю або нічного домашнього арешту не забезпечить належної процесуальної поведінки, то клопотали про визначення застави у мінімальному її розмірі.

Заслухавши думку прокурора, заперечення підозрюваного та захисників, дослідивши додані до клопотання докази, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

ОСОБА_6 відповідно до ст. 276 КПК України обґрунтовано підозрюється в пособництві у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану, що стороною обвинувачення кваліфіковано за ознаками особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який санкція ч. 4 ст. 408 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

31 січня 2026 року ОСОБА_6 повідомлено відповідно до ст. ст. 277-278 КПК України про підозру в тому, що за версією з`ясованих стороною обвинувачення і викладених письмово у цьому повідомленні обставин він, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, сприяв шляхом надання порад та вказівок, а також використання транспортного засобу, вчиненню самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за наступних обставин.

У невстановлені під час досудового розслідування час та місці, ОСОБА_6 , з метою отримання грошової винагороди, переслідуючи корисливий мотив, вступив у попередню змову із раніше знайомим йому ОСОБА_10 про пособництво у самовільному залишенні військових частин військовослужбовцями за призовом під час мобілізації, при цьому, відповідно до домовленості, ОСОБА_6 здійснює підбір потенційних «замовників» з числа мобілізованих осіб та їх родичів, а ОСОБА_10 , в свою чергу, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , за грошову винагороду забезпечує безперешкодний вивіз на транспортному засобі мобілізованих осіб за межі військових частин та місць дислокацій підрозділів.

Так, 26 січня 2026 року до ОСОБА_6 звернулась ОСОБА_11 , яка повідомила йому про те, що її чоловік ОСОБА_9 , який є військовослужбовцем, котрий самовільно залишив військову частину, був затриманий працівниками поліції для подальшої відправки в батальйон резерву військової частини НОМЕР_2 та їй потрібна його консультація.

В подальшому, в ході неоднаразових дзвінків, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_11 про те, що він може сприяти у вивезенні ОСОБА_9 із розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується у населеному пункті АДРЕСА_2 , за грошову винагороду у розмірі 2500 доларів США, на що остання погодилась.

З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, які виражаються у порушенні встановленого законом порядку несення або проходження військової служби, що охоплює боєздатність Збройних Сил України, обороноздатність держави та військову дисципліну, передбачаючи суспільну небезпечність наслідків та бажаючи їх настання, 30 січня 2026 року приблизно о 14:30 год. ОСОБА_10 прибув до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується в населеному пункті АДРЕСА_2 , де приблизно о 14.45 зустрівся з ОСОБА_9 .

В цей же час ОСОБА_6 , з метою конспірації та уникнення особистої зустрічі із ОСОБА_11 , направив на зустріч із останньою раніше знайомого йому мешканця м. Кривого Рогу ОСОБА_12 , якому не повідомив про дійсність своїх намірів.

Під час зустрічі ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі 1000 доларів США в якості часткової плати за вищевказану послугу, які в подальшому повинен був передати ОСОБА_6 .

Після підтвердження інформації щодо отримання грошових коштів, ОСОБА_10 на автомобілі, який перебуває у його користуванні, а саме «Volkswagen Passat», з номерним знаком НОМЕР_3 , вивіз ОСОБА_9 з пункту дислокації військової частини НОМЕР_2 , та, відповідно до попередньої домовленості із ОСОБА_6 , направився із ОСОБА_9 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, де проживає останній, тим самим сприяв останньому вчинити дезертирство. Таким чином, дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст.27, ч.4 ст.408 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як видно з клопотання та матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення обґрунтовує підозру в пособництві у дезертирстві, тобто самовільному залишенні військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану фактичними даними рапортів УСР в Дніпропетровській області від 13 січня 2026 року та 19 січня 2026 року, актом передачі військового, відносно якого є відомості про самовільне залишення військової частини або місця несення служби від 29 січня 2026 року, поіменним списком військовослужбовців яких доставлено до БРез в/ч НОМЕР_2 від 29 січня 2026 року, протоколом огляду мобільного телефона від 30 січня 2026 року та змісту листування у ньому з фототаблицею, що сукупно з протоколом огляду грошових коштів від 30 січня 2026 року, протоколом видачі та огляду грошових коштів від 30 січня 2026 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , протоколом затримання ОСОБА_6 від 31 січня 2026 року викривають роль останнього у поставленому йому за вину злочині.

Тому прокурором наведені достатні докази для підтвердження факту пособництва у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану, які є причиною виникнення підозри, що за практикою тлумачення обґрунтованості підозри Європейським Судом з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 28.10.94 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (скарга № 14310/88) не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що безсумнівно доводять винуватість у злочині до ступеня, необхідного для засудження обвинувальним вироком чи, принаймні, висунення обвинувачення в формі обвинувального акта, що складає процесуальну мету вже наступних стадій кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя відзначає, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Поставлена під сумнів вагомість доказів викриття ОСОБА_6 на початковому етапі розслідування у поєднанні із спірною попередньою правовою кваліфікацією скоєного заохочує сторону захисту до обстоювання своєї правової позиції, щонайменше з іншими менш тяжкими наслідками кримінально-правового характеру, проте слідчий суддя, констатуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , не вправі до висунення обвинувачення наперед розв`язувати питання за ч. 3 ст. 190 КПК України, а обстоювана стороною захисту позиція невинуватості підозрюваного в інкримінованому злочині підлягає ретельній перевірці, після чого прокурор вправі буде змінити обсяг підозри або прийняти інше рішення, передбачене ст. 283 КПК України.

Тобто, прокурором наведені достатні докази для наступного сумлінного підтвердження фактів та добутої інформації, які переконують у предметі кримінального розслідування, необхідного для підтвердження або розвіювання підозри у можливому вчиненні особою правопорушення відомого ступеня тяжкості, внаслідок чого за практикою тлумачення "обґрунтованої підозри" Європейським судом з прав людини, mutatis mutandis, у §§ 92-93 рішення від 07.06.2018 у справі «Рашад Хасанов та інші проти Азербайджану» (Заява № 48653/13) належить визнати доказаним її існування відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України для застосування заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості, включаючи запобіжного заходу з підстав відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, що вимагає оцінити ризики вчинення підозрюваним спроб перешкоджання кримінальному провадженню та ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.ч. 6, 7 ст. 176 КПК України.

За практикою тлумачення ризику втечі в рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» слідчий суддя приймає до уваги, що суворість міри покарання, яка загрожує на випадок можливого засудження в межах повідомленої підозри є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі, який сукупно з обставинами затримання особи «на гарячому», а також оголошеного в країні воєнного стану, проведення воєнних дій на кордонах Дніпропетровщини, та часткової окупації військами російської федерації територій на сході та півдні України, збільшує ризик переховування з переходом лінії фронту, а сама по собі наявність у підозрюваного місця мешкання, дружини, дитини, роботи, не виключає вказаного ризику і не переважає над обставинами суворості міри покарання, яка загрожує підозрюваному у вигляді реального позбавлення волі до 12 років.

Крім того, слідчий суддя вважає доведеним ризик за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підозрюваний може як у спосіб погроз так і умовляннями впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення до надання завідомо неправдивих показів, в тому числі щодо свідків, які ще не допитані, з огляду на те, що їх свідчення матимуть доказове значення лише після безпосереднього допиту їх судом, що, як наслідок, потягне за собою можливість отримання підозрюваним ОСОБА_6 більш м`якого покарання.

До того ж, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слідчий суддя враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях свідків, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Тому, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи те, що підозрюваний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має законні джерела доходів від трудової діяльності, тоді як сама по собі тяжкість ймовірного покарання у разі постановлення обвинувального вироку не може бути єдиним доказом наявності ризику вчинення іншого кримінально караного діяння, а інших доказів та обґрунтувань стороною обвинувачення в судовому засіданні не наведено.

При цьому, сама по собі наявність постійного місця проживання і міцних соціальних зв`язків, не виключають можливості того, що у будь-який момент підозрюваний може вдатися до спроб переховуватися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків, тоді як застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вочевидь не забезпечить достатнє обмеження у пересуванні та комунікації, і може спонукати підозрюваного до вищевказаних дій, з огляду на що слідчий суддя приходить до висновку про доведеність ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч.1 ст. 177 КПК України

Таким чином, оцінивши в судовому засіданні в сукупності обставини за ст. 178 КПК України з урахуванням тяжкості повідомленої підозри, яка допускає застосування тримання під вартою згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, для забезпечення належної поведінки підозрюваного відповідно до ст. 177 цього Кодексу з метою запобігання наявним процесуальним ризикам втечі, впливу на інших учасників кримінального провадження, слідчому судді належить постановити цю ухвалу про застосування тримання під вартою строком на 60 днів в межах строків досудового розслідування з моменту фактичного затримання, тобто з часу початку проведення обшуку, коли підозрюваний був позбавлений можливості пересуватися на власний розсуд, тобто з 20:20 год. 30 січня 2026 року до 30 березня 2026 року, оскільки інший більш м`який запобіжний захід, зокрема, у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, в умовах воєнного стану не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, і вірогідні відомості про медичні протипоказання чи про неможливість підтримувати стан здоров`я підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення відсутні.

При цьому суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у відповідності до абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» складає з 01 січня 2026 року від 266 240 гривень до 998 400 гривень.

Визначаючи згідно з ст. ст. 183 ч. 3, 194 КПК України розмір застави і обсяг обов`язків, виконання яких має бути нею забезпечене, слідчий суддя виходить з підозри особи в особливо тяжкому злочині без визначення розміру заподіяної шкоди, через що здатна забезпечити належну процесуальну поведінку така застава, що за ст. 132 цього Кодексу має визнаватися виправданою, і, не перевищуватиме передбачений законом граничний розмір, враховуючи майновий стан підозрюваного і його доходи від трудової діяльності та доходи його сім`ї, а тому слідчий суддя вважає достатнім обмежитись заставою у 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 499 200 грн., оскільки внесення застави саме у такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, і стане достатнім і співмірним важелем стримування від процесуальних порушень, відхиливши в цій частині клопотання слідчого не визначати розмір застави, оскільки такі вимоги жодним чином не обґрунтовані та вмотивовані.

Окрім цього, під час розгляду зазначеного клопотання, слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 має тілесні ушкодження, при цьому останній та його захисники повідомили, що такі утворилися начебто в день його затримання працівниками поліції, а тому враховуючи повідомлені підозрюваним обставини, слідчий суддя вважає за необхідне виконати вимоги, передбачені ч. 6 ст. 206 КПК України, та забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_6 , а також, доручити відповідному органу досудового розслідування Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, провести дослідження фактів стосовно можливого застосування до ОСОБА_6 насильства при затриманні.

Керуючись ст. ст. 131 , 176-178 , 193 -197, 199 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 , погоджене прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 15 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001060 з попередньою правовою кваліфікацією посягань за ч.2 ст. 369-2, ч.5 ст.27 ч. 4 ст. 408 КК України, у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч. 4 ст. 408 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 30 березня 2026 року.

Визначити строк дії ухвали до 30 березня 2026 року.

ОСОБА_6 , може бути звільнений під заставу 499 200 (чотириста дев`яності дев`ять тисяч двісті) гривень, тобто 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з часу підтвердження внесення цієї суми на рахунок № UA0017442, отримувач ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26239738, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код 820172, одночасно з покладенням на підозрюваного обов`язків згідно з ст. 194 КПК України на строк дії ухвали до 30 березня 2026 року:

- за першою вимогою прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з місця проживання у м. Кривому Розі без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави підозрюваного ОСОБА_6 , з моменту звільнення з-під варти вважати таким, до якого у вигляді запобіжного заходу застосована застава, про що уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення повідомити слідчого, прокурора та слідчого суддю, або суд.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язки і наслідки їх невиконання з моменту постановлення цієї ухвали, а на випадок забезпечення ним надання у заставу коштів іншою особою заставодавцю, окрім його обов`язків із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом і наслідків невиконання цих обов`язків, також передбачене законом покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та саме таке правопорушення.

Попередити ОСОБА_6 про звернення суми застави в дохід держави із зарахуванням її до спеціального фонду Державного бюджету України в разі невиконання підозрюваним покладених на нього за цією ухвалою обов`язків з вирішенням питання про застосування застави у більшому розмірі або іншого виду запобіжного заходу.

Згідно ч. 6 ст. 206 КПК України, зобов`язати слідчого та процесуального керівника у цьому кримінальному провадженні забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доручити відповідному органу досудового розслідування Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, провести дослідження фактів стосовно можливого застосування до ОСОБА_6 насильства при затриманні 30 січня 2026 року.

Про результати проведеного дослідження вказаних вище фактів повідомити слідчого суддю Центрального районного суду міста Дніпра.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважену особу Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений і оголошений учасникам провадження 06 лютого 2026 року о 16-25 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1