Справа № 405/7487/25
провадження № 1-кс/405/3062/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 м. Кропивницький

слідчий суддя Подільського районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000750 від 29.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кіровограда, українцю, громадянину України, одруженому, маючому на утриманні трьох дітей, працюючому ФОП « ОСОБА_4 », зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором звернувся з даним клопотанням до слідчого судді Подільського районного суду міста Кропивницького, відповідно до якого просив застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з підстав вказаних в клопотанні, без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими клопотання підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри та наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПП України ризиків. При цьому у судовому засіданні прокурор просив запобіжний захід застосувати без визначення застави зважаючи на обставини кримінального правопорушення, які спричинили загибель людини.

Підозрюваний та захисник кожен окремо висловили свої позиції, згідно з якими підозру вважали обґрунтованою, але ризики, на які в клопотанні посилався слідчий та прокурор у судовому засіданні, вважали не доведеними, просили застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, у тому числі копію протоколу огляду предмету від 30.11.2025 року з додатками, які надані у судовому засіданні прокурором та письмові заперечення захисника з додатками, заслухавши сторін, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000750 від 29.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.11.2025 в темну пору доби здійснював рух на транспортному засобі «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_4 , рухався з боку вул. Короленка у напрямку пров. Азовського в м. Кропивницькому Кіровоградської області. Здійснюючи рух в межах населеного пункту по вул. Холодноярській, водій ОСОБА_4 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №? 1306 (далі ПДР, п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за… технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

Під час подальшого руху, на вищевказаному транспортному засобі, близько о 17 год. 00 хв. водій ОСОБА_4 маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити дорожній знак № 5.38.1 ПДР (пішохідний перехід), наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, порушуючи вимоги п.п. 12.3 та 18.1 ПДР (п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), не відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у виході пішохода на проїзну частину дороги, та не вжив жодних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу.

Так, водій ОСОБА_4 не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен і міг їх передбачити, в межах пішохідного переходу на відстані 6,2 м до правого краю дороги по вул. Холодноярській, допустив наїзд на ОСОБА_7 , яка здійснювала рух зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля.

Тобто, свідоме порушення водієм ОСОБА_4 вищезазначених вимог ПДР, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, у результаті якої пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження від яких загинула на місці події

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

29.11.2025 о 20 год. 04 хв. на місці вчинення злочину затримано ОСОБА_4 та 30.11.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повідомлено йому про підозру.

Щодо обґрунтованості підозри:

чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Термін «обґрунтована підозра», згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова могла вчинити правопорушення.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення.

ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру, розумна підозра передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990). У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Кавала проти Туреччини" вказував, що « ..не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Крім того, слідчим суддею відзначається, що на даному етапі кримінального провадження вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей слід визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 , повністю підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування по доказами, а саме:

- рапортом із єдиного обліку в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» від 29.07.2025;

- протоколом огляду місця ДТП, у якому зафіксовано слідову інформацію, сліди гальмування автомобіля «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кінцеве розташування вищевказаного транспортного засобу, інша слідова інформація зосереджена на проїзній частині дороги, розташування тіла загиблої ОСОБА_7 , стан дорожніх та погодних умов;

- протоколами огляду трупу ОСОБА_7 на тілі якої зафіксовано наявність візуальних зовнішніх тілесних ушкоджень осіб;

- речовими доказами транспортним засобом, який має механічні пошкодження кузова, що виникли у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- протоколом затримання у порядку ст. 208 КПК, ОСОБА_4 ;

- наданими у судовому засіданні поясненнями підозрюваного та його захисника.

Таким чином, є підстави вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 Кримінального Кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Отже враховуючи, що під час досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оголошена останньому підозра від 30.11.2025 є обґрунтованою.

Щодо ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України:

беручи до уваги наявність вищезазначених вагомих доказів обґрунтованості підозри, обставин вчинення злочину, його тяжкості, міри покарання, а також особи підозрюваного слідчим суддею було встановлено наявність таких ризиків:

злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , є тяжким кримінальним правопорушенням, його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого. У випадку визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні вказаного злочину, йому може бути призначене реальне покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При оцінці ризику переховування від правосуддя слідчий суддя бере до уваги (поряд з іншими обставинами) і загрозу відносно суворості покарання (§ 76 рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року). При розгляді питання про необхідність тримання під вартою слідчий суддя бере до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду». Наведені обставини можуть бути підставою і мотивом для підозрюваного ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Під час промови у судовому засіданні прокурором особливо підкреслено, що підозрюваний ОСОБА_4 має на утриманні трьох дітей, з яких двоє малолітніх та одна дитина неповнолітня, а тому він має потенційну можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду шляхом залишення місця свого проживання, маючи при цьому всі можливості та засоби, в тому числі здійснення виїзду на тимчасово окуповані території України або за межі території України у незаконний спосіб.

Викладене вище свідчить, що підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

Отже, беручи до уваги позицію прокурора, вивчивши матеріали клопотання, враховуючи ставлення до поданого клопотання сторони захисту, слідчим суддею відмічається про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Інші ризики слідчим суддею не встановлені.

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практика Європейського суду з прав людини, передбачають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У рішенні від 26.06.1991, справа «Лательє до Франції», зазначено, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, та є обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Проте слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні. Зокрема щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, слідчим суддею беруться до уваги подані захисником письмові заперечення проти поданого клопотання, характеризуючи дані на підозрюваного, враховується його вік, стан здоров`я, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, майновий та сімейний стан, ставлення до кримінального правопорушення, у якому він визнаний підозрюваним, але зважаючи на наявність суттєвого ризику, на який посилався прокурор та який доведений у судовому засіданні, зважаючи на резонанс та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, в даному випадку загальносуспільний інтерес переважає його інтереси на особисту свободу. Також слід зазначити, що під час розгляду даного клопотання не встановлено обставин, що за станом здоров`я підозрюваний не може утримуватися в умовах слідчого ізолятору.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обмеження його конституційних прав, у даному випадку є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Отже інший більш м`який запобіжний захід на думку слідчого судді, не здатний запобігти встановленому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому твердження сторони захисту про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу є неспроможними.

Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме щодо злочину, який спричинив загибель людини, слідчий суддя дійшов висновку про застосування підозрюваному запобіжного заходу, без визначення застави.

Тобто, слідчим суддею відзначається, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176-197, 309, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 20 год. 04 хв. 29.11.2025 року до 20 год. 04 хв. 27.01.2026 року.

Строк дії ухвали визначити до 20.04 год. 27.01.2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8