Справа № 148/2461/25
Провадження №1-кп/148/152/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження -

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина кримінальне провадження №0000246, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Великі Бубни Роменського району Сумської області, проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого, востаннє вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.12.2024 в порядку ст. 81-1 КК України звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково 23.12.2024 для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , військовослужбовця, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України,-

встановив:

У порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил У країни, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 учинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_4 , призначений 04.05.2025 на посаду стрільця 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.І ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану, 05.05.2025 самовільно залишив місце служби - тимчасової дислокації батальйону військової частини НОМЕР_1 , яке знаходилось у АДРЕСА_2 . Не вживаючи жодних заходів та дій для повернення до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до 08.08.2025 - моменту його затримання працівниками поліції в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним самовільне залишення місця служби не повідомляв, за наявності реальної можливості для цього, чим ухилявся від проходження військової служби.

Окрім, того солдат ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, востаннє 06.03.2024 Ковпаківським районним судом м. Суми за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.12.2024 в порядку ст. 81-1 КК України звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково 23.12.2024 для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , на шлях виправлення не став та знову скоїв новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_4 07.08.2025 близько 23.30 години, перебуваючи в м. Тульчин Вінницької області, з метою крадіжки чужого майна, з метою власного збагачення, пройшов до неогородженого приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване по АДРЕСА_3 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_4 .

Перебуваючи поблизу даного приміщення, ОСОБА_4 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю орендаря, в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, спочатку пошкодив камери зовнішнього відеонагляду, після чого підійшов до вхідних дверей, які були замкнені на врізний замок, де руками шляхом ривка відкрив їх та проник в середину кафе-бару. З корисливих спонукань, спрямованих на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, повторно, таємно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 з шухляди каси кафе-бару «FARSH» викрав грошові кошти в сумі 9625 грн., із столу - планшет «IPad» (5 покоління), модель MP2H2LL/A сірого кольору, вартістю 3695 грн. та мобільний телефон марки «Хіаоті Redmi 9», вартістю 1726 грн. з сім-картою мобільного оператора ПРАТ ВФ «Україна» НОМЕР_2 , та чохлом до вказаного мобільного телефону вартістю 75 грн.

Після чого ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 15 121 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннямх за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суду пояснив, що 05.05.2025 року він самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 , де проходив військову службу на посаді стрільця, та повернувся додому і перебував у м. Ладижині. В серпні 2025 року поїхав в с-ще Вапнярку до знайомих в гості. Повертався додому в м.Ладижин через Тульчин. 07.08.2025 близько 24.00 год, перебуваючи у м.Тульчині, побачив кафе-бар, яке вже було закрите. Він зірвав замки та зайшов в середину кафе. В приміщенні, де готують їжу та здійснюють розлив напоїв, відкрив касу та викрав звідти грошові кошти близько 10 000 грн. Також побачив в кафе на столі телефон «Хіаоті Redmi 9» та «IPad», які також викрав. Після цього попрямував до м. Вінниці, де його затримали поліцейські. Шкодує про вчинене та просить суворо не карати, готовий нести відповідальність. Водночас, зазначив, що грошові кошти потерпілій не повернув, витратив на власні потреби. Також зазначив, що до вказаних подій вже був засуджений за крадіжку, відбував покарання в Житомирській області та в грудні 2024 був умовно-достроково звільнений для проходження військової служби. Розуміє, що нові кримінальні правопорушення вчинив в період невідбутої частини покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась з невідомих причин, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. В підготовчому судовому засіданні, в якому булла присутня, потерпіла зазначила, що завдана їй діями обвинуваченеого шкода, останнім не відшкодована.

Враховуючи, що учасники судового провадження визнають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь - які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що згідно ч. 3 ст. 349 КПК України у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд розцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 як належний, допустимий та достатній доказ його вини, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини кримінальних правопорушень, а саме: умисні дії, таємний спосіб викрадення, корисливий мотив та мету, а також самовільне без поважних причин залишення місця служби військовослужбовцем понад три дні.

При встановлених обставинах, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушеннь доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що їх слід кваліфікувати по епізоду від 05.05.2025 року як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненене в умовах воєнного стану; по епізоду від 07.08.2025 - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненна повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд керується вимогами ст.ст. 65-68 КК України, приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, вчинив нові кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжкі злочини, згідно довідки Роменської міської ради Сумської області від 14.08.2025 зареєстрований в с.Великі Бубни Роменського району, однак з 2010 року не проживає, місце проживання невідоме; у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 365 від 25.12.2024 є солдатом військової служби за контрактом та призначений на посаду стрільця-санітара ВЧ НОМЕР_1 ; згідно медичної характеристики з 11.02.2025 по 12.02.2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в лікувальному закладі КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. Проф. М.Ф. Руднєва» ДМР м. Дніпро з діагнозом: МВТ (10.02.2025) ВОСП правої кисті. Стан після лікування - практично здоровий. З 05.05.2025 року рахується таким, що самовільно залишив військову частину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий за корисливий злочин, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові кримінальні правопорушення до спливу строку умовно - дострокового звільнення та повного відбуття покарання за попереднім вироком, керуючись ст.ст. 50, 65 КК України, суд доходить висновку, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, а тому для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень йому слід призначити покарання відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч.5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі.

Як установлено судом в ході судового розгляду, 06.03.2024 ОСОБА_4 засуджений згідно вироку Ковпаківського районного суду м. Суми за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Згідно ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.12.2024 ОСОБА_4 умовно-достроково звільнено від відбування основного покарання для проходження військової служби за контрактом за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2024, із невідбутим терміном 2 роки 7 місяців.

Дані кримінальні правопорушення вчинено ОСОБА_4 05.05.2025 та 07.08.2025, тобто до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

З огляду на викладене вище, остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити відповідно до ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2024.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

Підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили суд не вбачає, а тому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 65-67, ч.4 ст.185 КК, ч.5 ст. 407 КК ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч.5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.5 ст. 407 КК України у виді 5 (п`яти) років 5 (п`ять) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 5 (п`ять) місяців позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2024 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 попереднє увязнення з 14.30 год. 08.08.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу залишити без змін - тримання під вартою.

Речові докази: - два сліди взуття, зафіксовані на фотоапарат; фрагменти слідів пальців рук на камері відеоспостереження, перенесені на чистий аркуш паперу; частину пошкодженого кабелю від відеокамери; запаховий слід із зовнішньої ручки вхідних дверей; запаховий слід із зовнішньої ручки вхідних дверей; фрагменти слідів пальців рук із поверхні зовнішньої сторони дверей; змив із поверхні скла внутрішньої сторони дверей; змив із ключів, що знаходилися в серцевині замка касового аппарата; фрагменти слідів пальців рук з поверхні скляної ємкості від грошей; фрагменти слідів взуття з поверхні підлоги за барною стійкою, зафіксовані за допомогою клейкої стрічки, пару взуття (босоніжки), належні ОСОБА_4 , які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити, скасувавши з них арешт, застосований згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.08.2025;

- iPad (5-го покоління), МР2Н2LLF сірого кольору; мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9 темно-синього кольору у силіконовому чохлі чорного кольору без сім-карти та сім-картку мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 ; мобільний телефон Redmi А1 чорного кольору, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути законному володільцю ОСОБА_6 , скасувавши з них арешт, застосований згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.08.2025;

- один відеофайл з відеозаписом особи, яка пошкодила кабель відеокамер та два відеофайли особи, яка проникла в середину приміщення кафе-бару «FARSH», а також копію паспорта громадянина України НОМЕР_3 на імя ОСОБА_4 та його фотознімки - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 25328,28 грн. витрат на залучення експерта.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1