Справа № 643/1102/26
Провадження № 1-кс/643/892/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у залі суду в м. Харкові клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту та повернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000246 від 10.03.2025,-

встановив:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту та повернення тимчасово вилученого майна, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 19.06.25 р., зокрема на мобільний телефон марки iPhone Pro, який належить йому. У разі неможливості повернення з зобов`язати сторону обвинувачення надати суду обґрунтування подальшої необхідності утримання зазначеного майна.

В обґрунтування якого зазначив, що 13.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 27.05.2025 було проведено обшук за місцем його фактичного проживання, під час якого було вилучено майно, а саме предмети, зовні схожі на корпуси ручних осколкових гранат Ф-1-2 од.; предмети зовні схожі на запали (підривачі) типу УЗРГМ - 2 од.; мобільний телефон, зовні схожий на пристрій чорного кольору марки iPhone Pro, який не був вилучений під час обшуку та був добровільно наданий слідству третьою особою - свідком ОСОБА_4 . Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 19.06.25 на вказане майно накладено арешт з метою збереження речових доказів. Вважає, що подальше утримання зазначеного майна є необґрунтованим та таким, що порушує вимоги кримінального процесуального закону. З огляду на таке. Відсутність доведеного зв`язку мобільного телефону з кримінальним правопорушенням. У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що зазначений телефон використовувався, як знаряддя кримінального правопорушення; містить відомості, що мають доказове значення. Формальне припущення сторони обвинувачення про те, що телефон «може містити інформацію», не відповідає вимогам КПК України та не може бути самостійною підставою для подальшого обмеження права власності. Відсутність потреби у подальшому утриманні майна для цілей досудового розслідування, оскільки йому не повідомлено про підозру, будь-які експертизи щодо мобільного телефону не призначені або не проводяться; слідчі дії, для забезпечення яких необхідне утримування телефону, не здійснюються. Предмети, зовні схожі на гранати та запали, відповідно до ч.7 ст.237 КПК України є такими, що вилучені з цивільного обігу. Водночас їх фактична належність йому оспорюється, заявляв з самого початку про можливе підкидання зазначених предметів та наполягав на проведенні молекулярно-генетичної експертизи. До моменту їх походження та належність відсутні правові підстави вважати його законним володільцем цього майна, а отже утримувати його у зв`язку з його особою. Подальше обмеження його права власності є неспіввісним завданням кримінального провадження та порушує вимоги ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, до початку надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, а клопотання задовільнити в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, до початку розгляду подав заяву, в якій просив розглядати клопотання ОСОБА_3 без його участі, в задоволенні клопотання просив відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Cхідного регіону проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000246 від 10.03.2025, за ознаками складу злочинів передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 263 КК України. 13.06.2025 в період часу з 06 год. 18 хв. по 11 год. 53 хв. на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук від 27.05.2025 (справа 643/8382/25, н/п 1-кс/643/2876/25) проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за результатами якого виявлено та вилучено:1) предмети зовні схожі на корпуси ручних осколкових гранат Ф-1 з маркуваннями: НОМЕР_1 та НОМЕР_4 відповідно, в кількості 2 шт.; 2) предмети ззовні схожі на запали (підривачі) типу УЗРГМ з ідентичним маркуванням на кожному з предметів, а саме маркуваннями на скобі з лицевої сторони НОМЕР_2 та маркуванням на внутрішній стороні скоби: НОМЕР_3, в кількості 2 шт. Крім того, під час обшуку встановлено, що ОСОБА_3 , з метою знищення речових доказів, в ході початку обшуку за місцем його проживання, вирішив позбутися власного мобільного терміналу та викинув мобільний телефон у вікно. Надалі встановлено, що 13.06.2025 приблизно о 06 год. 15 хв. ОСОБА_4 , на проїжджій частині за географічними координатами 49.9749424, 36.1964341 на вулиці Григорівська м. Харкова знайшла мобільний телефон. 13.06.2025 в період часу з 10 год. 58 хв. по 11 год. 36 хв. ОСОБА_4 під час допиту добровільно надала слідству знайдений нею мобільний телефон, а саме: 1) мобільний телефон ззовні схожий на пристрій чорного кольору марки iPhone, Pro версії. 14.06.2025 постановою слідчого усе вищезазначене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки вилучені технічні засоби були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 19.06.2025 на вилучене в ході обшуку майно накладено арешт. Доводи ОСОБА_3 про те, що відпала необхідність у накладенні арешту є необґрунтованими, оскільки вказана особа не наділена повноваженнями вирішувати питання щодо необхідності подальшого використання речових доказів стороною обвинувачення в ході проведення досудового розслідування. Більше того мобільний телефон, зазначений у клопотанні про скасування арешту майна, зберіг на собі сліди вчинення злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. На теперішній час мобільний телефон ззовні схожий на пристрій чорного кольору марки iPhone, Pro версії, за доручення слідчого, оглядається оперативним підрозділом, що унеможливлює вчинення з ними будь-яких дій, тим більше повернення третім особам, без завдання шкоди проведенню подальшого досудового розслідування. Отже, вищезазначене майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки містить на собі сліди та іншу інформацію, що має доказове значення, а також відомості, які можуть бути використані як докази фактів чи обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження у сукупності з іншими доказами. Зазначене майно може містити відомості щодо способів вчинення протиправної діяльності, а також інформацію про осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінальних правопорушень та яким у подальшому може бути повідомлено про підозру. Вказані предмети можуть бути використані для подальших експертних досліджень. На цей час, підстави для накладення арешту не зникли та продовжують існувати, в подальшому застосуванні цього заходу не відпала потреба та арешт накладено обґрунтовано.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Згідно з приписами ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

13.06.2025 в період часу з 06 год. 18 хв. по 11 год. 53 хв. на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук від 27.05.2025 (справа 643/8382/25, н/п 1-кс/643/2876/25) проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за результатами якого виявлено та вилучено:1) предмети зовні схожі на корпуси ручних осколкових гранат Ф-1 з маркуваннями: НОМЕР_1 та НОМЕР_4 відповідно, в кількості 2 шт.; 2) предмети ззовні схожі на запали (підривачі) типу УЗРГМ з ідентичним маркуванням на кожному з предметів, а саме маркуваннями на скобі з лицевої сторони НОМЕР_2 та маркуванням на внутрішній стороні скоби: НОМЕР_3, в кількості 2 шт.

13.06.2025 в період часу з 10 год. 58 хв. по 11 год. 36 хв. ОСОБА_4 під час допиту добровільно надала слідству знайдений нею мобільний телефон, а саме: 1) мобільний телефон ззовні схожий на пристрій чорного кольору марки iPhone, Pro версії.

14.05.2025 вилучене майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні,

Відповідно до ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 06.06.2025 на вилучене майно накладено арешт.

Слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, речі які були вилучені 13.06.2025, в тому числі і мобільний телефон ззовні схожий на пристрій чорного кольору марки iPhone, Pro версії, мають доказове значення для даного кримінального провадження. Обґрунтованість накладення арешту, встановлення наявності ризиків передбачених ст.170 КПК України, що є підставою для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, були предметом дослідження та встановлення, при розгляді клопотання про накладення арешту. Та на даний час на переконання слідчого судді продовжують існувати.

Крім того, з наданої слідчим інформації вбачається, що на даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000246 від 10.03.2025, за ознаками складу злочинів передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 263 КК України триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії тощо.

Таким, чином з наведеного вбачається, що у органу досудового розслідування для проведення ефективного досудового розслідування є необхідність у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Із урахуванням цього, стандарт «достатніх підстав (доказів)» для мети застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній згідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КПК використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини, і є нижчим, ніж найвимогливіший стандарт доказування «доведення вини поза розумним сумнівом», тому відповідні доводи клопотання представника власника майна є безпідставними.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що накладений арешт на мобільний телефон ззовні схожий на пристрій чорного кольору марки iPhone, Pro версії, який належить ОСОБА_3 , є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а при розгляді даного клопотання зворотне ініціатором клопотання не доведено.

Слідчий суддя вважає, що обставини, які стали підставою для накладення арешту на майно продовжують існувати, необхідність накладення арешту є об`єктивно необхідною для кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі скасування арешту майна, накладеного ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 19.06.2025 в рамках вказаного кримінального провадження.

Така шкода може виразитись у втраті речових доказів стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Враховуючи те, що вилучені предмети, можливо, зберегли сліди вчинення злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані, як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість накладення арешту на зазначене майно. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Слідчий суддя вважає, що ініціатором клопотання у клопотанні не наведено, та при розгляді клопотання у судовому засідання не встановлено належних підстав які б беззастережно свідчили, про те, що на даний час в подальшому застосуванні арешту майна у даному кримінальному провадженні відпала потреба. Натомість у судовому засіданні при розгляді клопотання доведено необхідність арешту майна.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При розгляді клопотання слідчий суддя враховує, що рішення прийняте слідчим суддею про накладення арешту на майно було обґрунтовано, такий захід забезпечення кримінального провадження було застосовано за результатами об`єктивного розгляду клопотання про накладення арешту на майно, з дотримання процесуального законодавства та таке було виправдано потребами досудового роздування кримінального провадження на відповідному його етапі.

Слід зазначити при цьому, що на даний час досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває, відомостей про те що у рамках вказаного кримінального провадження проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, а в застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна на вказані предмети та речі відпала потреба, слідчому судді не надано. Напроти, слідчим доведена необхідність у продовженні застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання не містить обґрунтування та відповідних доказів того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба та що арешт накладено необґрунтовано, що є єдиним підставами згідно чинного КПК України, для скасування арешту майна.

А тому, з огляду на викладене, у зв`язку із відсутністю правових підстав для скасування арешту майна на даний час, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.107, 174, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту та повернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000246 від 10.03.2025.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1