ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/2208/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_4 ,

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000904 від 25.11.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000904 від 25.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 25 вересня 2025 року.

Угоду досягнуто після направлення обвинувального акта до суду та надано суду під час підготовчого судового засідання.

Відповідно до формулювання обвинувачення з обвинувального акта та угоди про визнання винуватості ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Начальник служби безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у тому, що він 25 листопада 2024 року, приблизно о 07 годині 20 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки та моделі Nissan Pathfinder, державний номерний знак НОМЕР_2 , на нерегульованому пішохідному переході на проспекті Петра Григоренка, 28, у Дарницькому районі міста Києва, діючи необережно, з кримінально-протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність і вчасно не виявив пішохода та у порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху не зменшив швидкість і не зупинився, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_4 , що заподіяло останній тяжке тілесне ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор просив затвердити угоду на визначених умовах, зазначив, що угода укладена добровільно, надав матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати, матеріали щодо речових доказів. Окремо прокурор підтвердив наявність письмової згоди від потерпілої на укладення цієї угоди.

Потерпіла підтвердила згоду на укладення угоди про визнання винуватості на визначених сторонами умовах.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 також просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_7 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за викладених в обвинувальному акті та угоді обставин.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Угода укладена 20 грудня 2025 року між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , з другої сторони.

За змістом угода містить: загальні положення; висунуте обвинувачення ОСОБА_7 ; обвинувачений ОСОБА_7 у присутності свого захисника повністю погодився з формулюванням фактичних обставин вказаного кримінального правопорушення та кримінально-правовою кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 286 КК України; обов`язки ОСОБА_7 ; погодження покарання із застосуванням положень статей 58, 69 у виді службового обмеження; наслідки укладення й затвердження угоди, а також наслідки невиконання угоди.

Також угода містить позицію щодо надання згоди потерпілою ОСОБА_4 на укладення угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 узгодженого сторонами угоди виду та міри покарання.

ОСОБА_7 вчинив відповідно до вимог ст. 12 КК України тяжкий необережний злочин, що не є корупційним кримінальним правопорушенням або кримінальним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, тому з огляду на п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України є можливим укладення угоди.

Водночас відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, зокрема, у якому беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

З огляду на передбачений законодавцем виняток, суд зауважує, що цієї умови сторонами угоди було дотримано. У цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 потерпілою визнана ОСОБА_4 , яка надала письмову згоду на укладення цієї угоди, що є предметом розгляду, та на визначених сторонами умовах, про що також підтвердила у судовому засіданні.

Суд на виконання вимог ст. 474 КПК України шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що ОСОБА_7 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, а також узгоджену міру покарання, яка буде до нього застосована у разі затвердження угоди судом.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Покарання сторонами угоди визначено із дотриманням вимог статей, 50, 65-67 КК України, та із застосуванням положень статей 58, 69 КК України, що мотивовано наявністю до того підстав, зокрема враховано, що вчинено необережний тяжкий злочин, дані про особу військовослужбовця, який під час проходження військової служби зарекомендував себе позитивно, дисциплінарних стягнень не має. Застосування положень статті 69 КК України обґрунтували наявністю декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого. Застосування положень ст. 58 КК України щодо заміни покарання суд також вважає таким, що мотивовано достатньо.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування потерпілій шкоди.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не встановлено.

Судом враховані ступінь та характер сприяння ОСОБА_7 у проведенні досудового розслідування щодо нього, те, що останній щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно та у повному обсязі відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, зрілого віку, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проходить військову службу від початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, за місцем служби характеризується виключно позитивно, учасник бойових дій, нагороджений знаками й грамотами.

З урахуванням також думки потерпілої, обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, які обтяжують, характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, а також в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень, сторони погодили призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, без призначення додаткового покарання, та водночас застосування положень ст. 58 КК України щодо заміни цього покарання на покарання у виді службового обмеження на строк шість місяців із відрахуванням в доход держави 10 % із грошового забезпечення обвинуваченого.

Суд із погодженим сторонами покаранням погоджується, вважаючи його таким, що відповідає положенням закону України про кримінальну відповідальність та домірним вчиненому.

Під час досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого. Вказане питання відноситься до інших питань при ухваленні вироку, що вирішується судом і не може бути предметом укладеної між сторонами угоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20 грудня 2025 року між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_6 з другої сторони у кримінальному провадженні, внесеному ЄРДР № 0000904 від 25.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та із застосуванням положень ст. 69 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 58 КК України замінити призначене покарання у виді позбавлення волі на строк два роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк шість місяців, із відрахуванням в дохід держави 10 % із грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_7 .

Під час досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 7 545,10 грн:

- судова інженерно-транспортна експертиза, висновок експерта від 06 січня 2025 року № СЕ-19/111-24/73374-ІТ, у розмірі 3 979,50 грн;

- судова автотехнічна експертиза, висновок експерта від 16 квітня 2025 року № СЕ-19/111-25/21587-ІТ, у розмірі 3 565,60 грн.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: автомобіль марки та моделі Nissan Pathfinder, державний номерний знак НОМЕР_2 , повернутий обвинуваченому, залишити останньому як власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1