ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/570/24 Номер провадження 11-кп/814/1649/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000550, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, , не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Змінено ОСОБА_7 запобіжний захід із домашнього арешту у нічний період доби на тримання під вартою до набрання вироком законної сили та взято його під варту в залі суду.

Строк основного покарання у виді позбавлення волі встановлено обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

За ч. 5 ст. 72 КК України зараховано попереднє ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі день за день, яке застосовано до ОСОБА_7 , з моменту його взяття під варту в залі суду 25.06.2025 до набрання вироком законної сили.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами встановлено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Задоволено повністю цивільний позов прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області та Національної служби здоров`я України та стягнуто з ОСОБА_7 на користь Національної служби здоров`я України витрати на лікування у сумі 4301,39 гривень та на користь Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області витрати на лікування у сумі 426,59 гривень.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , розгляд за якою був призначений на 03.11.2025.

03.11.2025 від адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з 22.00 до 06.00 год., або захисник просив застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі.

На обґрунтування вимог клопотання, захисник посилається на висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, та в якому також вказано про низький ризик повторного вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Крім того зазначає, що суд проігнорував позитивні характеристики ОСОБА_7 , що дає підстави для застосування ст.ст. 75 або 69 КК України.

А оскільки ОСОБА_7 тривалий час перебуваючи під домашнім арештом не вчиняв жодних порушень, на переконання захисника, зазначений запобіжний захід довів свою дієвість.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданого клопотання, заперечення прокурора ОСОБА_6 та представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 проти його задоволення, перевіривши доводи клопотання та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 1 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про зміну запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передували обранню такого виняткового запобіжного заходу, та перевірити можливість зміни запобіжного заходу.

Колегією суддів враховуються дані про особу ОСОБА_7 , який не одружений, не працює, дітей не має, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Поміж тим, за вироком суду першої інстанції, який має переглянути апеляційний суд, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні тяжкого злочину та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, яке слід відбувати реально, а тому така обставина збільшує ймовірність того, що обвинувачений може вдатися до спроби переховуватися від суду з метою уникнути покарання, що може перешкодити кримінальному провадженню та судовому розгляду.

Рішення суду про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не суперечить як національному законодавству (ч. 4 ст. 374 КПК України) так і Європейській конвенції з прав людини, згідно з підпунктом «а» частини першої статті 5 якої, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

В даному випадку суд правомірно послався на п. 46 рішенні Європейського суду з прав людини від 04.06.2015 у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, де вказано, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany, від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7).

Крім того, у п. 62 рішення ЄСПЛ від 04.06.2015 у справі «Руслан Яковенко проти України» констатовано відсутність порушень зі сторони національного суду при прийнятті рішення про тримання заявника під вартою саме до набрання вироком законної сили. Більше того вказано, що застосовні положення законодавства видаються чіткими та передбачуваними. Отже, чітко зазначена у Кримінальному кодексі України норма передбачає, що суд, який постановляє вирок, повинен вирішити, який запобіжний захід застосовуватиметься до засудженого до набрання вироком законної сили.

В даному випадку ОСОБА_7 є особою, що перебуває під вартою після засудження компетентним судом, а запобіжний захід йому обраний із врахуванням вироку, яким його визнано винуватим та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років за вчинення хоч і з необережності, але тяжкого злочину, внаслідок якого 3 людини загинули, в т.ч. 2 неповнолітніх, а також 1 людина отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При прийнятті рішення про обрання найсуворішого запобіжного заходу, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини справи, надав оцінку доводам сторони захисту та вказав, що обраний запобіжний захід обирається з метою виконання вироку в частині призначеного реального покарання у виді позбавлення волі та запобіганням можливим спробам ухилитися від суду та перешкодити виконанню вироку після набрання ним законної сили, ризики яких є значно підвищеним в умовах воєнного стану в України.

Таке рішення є цілком обгрунтованим, оскільки з огляду на тривалість призначеного покарання та ймовірність залишення рішення суду першої інстанції в силі, ризик переховування від суду та перешкоджанню судовому розгляду шляхом неявки зі сторони обвинуваченого значно збільшується, а домашній арешт в даному випадку не здатний перешкодити настанню вказаних ризиків та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Згідно з ч. 3 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Таким чином вбачається, що у разі засудження особи до арешту чи позбавлення волі, він має бути взятий під варту, і лише у виключних випадках стосовно такої особи може бути застосований запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою до набрання вироком законної сили.

Стороною захисту не доведено можливість зміни запобіжного заходу та не надано доказів на підтвердження обставин, які б спростували переконання суду про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Крім того, не може бути визначений ОСОБА_7 і розмір застави, оскільки згідно із положеннями п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

В даному випадку, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 ставиться у провину вчинення дій, внаслідок яких було спричинено загибель 3-х людей, обвинувачений вину не визнав, наявні ризики переховування від суду та першкоджанню провадженню іншим чином, а тому колегія суддів не вбачає підстав для визначення застави, яка в разі її внесення, не зможе гарантувати виконання ОСОБА_7 його процесуальних обов`язків.

Посилання захисника на врахування досудової доповіді органу пробації та можливість призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, є безпідставними, оскільки оцінку зазначеним доказам та обставинам, апеляційний суд може надати лише при перегляді вироку по суті.

Враховуючи, що за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2025 року, законність якого має перевірити суд апеляційної інстанції, ОСОБА_7 засуджений до реального відбування покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, а ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зменшилися, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника.

Керуючись гл.18, ст. 331 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4