ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/485/25 Справа № 243/8882/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

19 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001569 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України відносно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора ОСОБА_8 та за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, працює трактористом в ТОВ «Славдорстрой», раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Згідно до вироку суду, 19.08.2020 року, приблизно о 22-00 год., ОСОБА_7 знаходився на території подвір`я свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та побачив, як його сусід ОСОБА_9 , що проживає у будинку АДРЕСА_2 , знаходячись біля паркану, який розташований між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , почав робити зауваження ОСОБА_7 з приводу того, що він гучно слухає музику. Зазначена поведінка ОСОБА_9 обурила ОСОБА_7 , внаслідок чого, в зазначений час, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, між ними виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 направився у бік будинку, розташованого на території його домоволодіння, де взяв ручку-пістолет, що є саморобною гладкоствольною однозарядною вогнепальною стрілецькою зброєю, придатною для проведення пострілів. В цей час потерпілий ОСОБА_9 знаходився у зазначеному вище місці свого подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі, ОСОБА_7 , у зазначений час, знаходячись на території свого домоволодіння, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, направив дуло ручки-пістолету в бік потерпілого та здійснив постріл в ОСОБА_9 , внаслідок чого останньому спричинено наступні тілесні ушкодження: вогнепальне, сліпе, дробове поранення передньої черевної стінки, проникаюче у черевну порожнину з пошкодженням тонкої кишки, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Після вказаних дій, ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину зник.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Також, ОСОБА_7 в один із днів 2017 року (встановити точну дату та час під час досудового розслідування не виявилося можливим), перебуваючи на території м. Слов`янська Донецької області у невстановленому під час досудового розслідування місці, знайшов ручку-пістолет, що є саморобною гладкоствольною однозарядною вогнепальною стрілецькою зброєю, тим самим незаконно придбав вогнепальну зброю.

Після цього незаконно знайдену вогнепальну зброю ОСОБА_7 переніс до місця свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим здійснив носіння вогнепальної зброї, та почав незаконно зберігати вогнепальну зброю, без передбаченого законом дозволу, за місцем свого мешкання за вказаною вище адресою до 20 серпня 2020 року.

20 серпня 2020 року, у період часу з 07-05 год. до 08-18 год., за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено огляд місця події, під час якого на другому поверсі цегляної будівлі виявлено та вилучено ручку-пістолет, що є саморобною гладкоствольною однозарядною вогнепальною стрілецькою зброєю, придатною для проведення пострілів, яку ОСОБА_7 незаконно, в порушення вимог Положення «Про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року з наступними змінами, придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

На вказаний вирок суду прокурором ОСОБА_8 було подано апеляційну скаргу з доповненнями, в якій вона просить вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2024 рокускасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років; в іншій частині вирок залишити без змін. Вважає, що про умисел обвинуваченого ОСОБА_7 на вбивство потерпілого ОСОБА_9 свідчить знаряддя злочину, а саме вогнепальна зброя, спосіб нанесення, характер і локалізація тілесних ушкоджень, зокрема в місце розташування життєво важливо органу людини живота, цілеспрямованість дій обвинуваченого, який умисно наніс потерпілому вогнепальне поранення. На думку прокурора, зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_7 безумовно свідчать про умисел та спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого. Вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення правопорушення до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому було своєчасно надано медичну допомогу.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2024 рокускасувати, закрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України перекваліфікувати на ст. 128 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті. Вважає, що поведінка ОСОБА_7 свідчить про необережне заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки ОСОБА_7 здійснив постріл в потерпілого з метою налякати останнього, попередити потерпілого, з яким у нього виник словесний конфлікт, події відбувались в темну пору доби, потерпілий та обвинувачений знаходились на відстані 5 7 метрів один від одного, тобто, на думку захисника, обвинувачений не передбачав та не міг передбачити настання шкідливих наслідків свого пострілу в бік потерпілого, оскільки був переконаний у неможливості пробиття людського тіла шляхом пострілу з ручки-пістолету. Вважає, що матеріали справи не містять доказів провини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , прокурор ОСОБА_8 зазначає, що апеляційна скарга захисника є необґрунтованою, всі її доводи були предметом розгляду в суді І інстанції.

Потерпілі ОСОБА_9 повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи або про бажання приймати участь під час апеляційного розгляду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та суду пояснив, що подані стороною обвинувачення цивільні позови не визнав та пояснив, що 18.08.2020 ОСОБА_9 заліз до подвір`я ОСОБА_10 . До всіх цих подій, до 18-19 серпня 2020 року бувало таке, що потерпілий кричав на ОСОБА_10 , щось від нього хотів, але ОСОБА_10 на це не звертав уваги. 19.08.2020, приблизно, о 22-00 год ОСОБА_10 перебував у себе вдома по АДРЕСА_1 . У потерпілого будинок АДРЕСА_2 . Ввечері 19.08.2020 ОСОБА_10 бачив Мандрику, але погано бачив, ОСОБА_11 перебував у себе на подвір`ї, а ОСОБА_10 у себе. Станом на 22-00 год 19.08.2020 на подвір`ї у ОСОБА_10 було темно, освітлення не було, а пізніше вже ввімкнули світло, коли вже все відбулося, коли сусіда ОСОБА_12 підстрелили. Свою провину за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_10 не визнає повністю. Обвинувачений не наносив в той день будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , постріли з будь-якої зброї в бік Мандрики обвинувачений не здійснював. Щербаку не відомо, хто саме в той вечір підстрелив потерпілого. Обвинувачений заперечує, що у нього вдома знаходили ручку-пістолет, оскільки він добровільно таку ручку-пістолет видав. Вказаною ручкою-пістолетом міг користуватися хто завгодно. ОСОБА_10 також користувався цією ручкою-пістолетом. Зберігалась ця ручка-пістолет до 19.08.2020 на даху гаражу. Окрім ОСОБА_7 , інші також знали, що там зберігається ця ручка-пістолет, проте, ОСОБА_10 не відомо, хто ще міг знати, де вона зберігається. Обвинувачений не пам`ятає, де він взяв вказану ручку-пістолет. ОСОБА_10 заперечує, що він використовував ручку-пістолет ввечері 19.08.2020, він просто попередив ОСОБА_11 , стрільнувши в бік Мандрики, в напрямку, де той стояв. Потерпілий тоді стояв у себе на подвір`ї, між ними була відстань близько семи метрів. Пострілів було три. Після кожного пострілу потерпілий продовжував стояти на тому ж місті. Після третього пострілу ОСОБА_11 відвезли до лікарні. Саме 19.08.2020 ОСОБА_10 один раз вистрілив в бік Мандрики. Після пострілу ОСОБА_11 втік. ОСОБА_13 потерпілий не побіг, ОСОБА_10 не мав наміру стріляти далі. Постріл прийшовся в живіт потерпілого. Ручка-пістолет стріляє металевими кульками. Коли ОСОБА_11 кричав на ОСОБА_10 , ОСОБА_10 у його бік стріляв. У попередні рази, коли ОСОБА_10 стріляв у бік Мандрики, він в нього не влучав. ОСОБА_10 не підходив до ОСОБА_11 та не питав, як він, після пострілу. Після того, як ОСОБА_10 вистрілив у бік ОСОБА_11 , а той побіг, ОСОБА_10 пішов до себе додому, а ручку-пістолет поклав на місце, на дах гаражу. ОСОБА_10 не питав у лікарів швидкої, чи живий потерпілий, коли того везли до лікарні. Щербаку пізніше розповіли про стан здоров`я потерпілого, які у нього ушкодження. ОСОБА_10 не захотів відповідати, чи бажав він того вечора вбивати потерпілого ОСОБА_11 . Ручку-пістолет ОСОБА_10 придбав на металоломі, не пам`ятає, коли саме, приблизно, за рік до цих подій. Це був металолом, шматок труби. ОСОБА_10 дізнався, що вказаний предмет є вогнепальним, не одразу, а коли роздивлявся вказаний предмет. ОСОБА_10 не знає, що таке вогнепальна зброя, він не може пояснити, як він дізнався, що знайдений ним предмет є вогнепальною зброєю. До 19.08.2020 ОСОБА_10 стріляв із цього предмета, на Новий рік з нього стріляв у повітря, робив салют. В людей раніше, до 19.08.2020, ОСОБА_10 не стріляв. Коли 19.08.2020 відбувся конфлікт з потерпілим, було темно, не було нічого видно, ОСОБА_10 не дуже добре бачив, де стояв потерпілий, бачив лише його силует в темряві. Постріл, який здійснив ОСОБА_10 із вказаного предмету, він намагався здійснити по низу, в землю. ОСОБА_10 не хотів влучити в тулуб потерпілого ОСОБА_11 . ОСОБА_10 дізнався, що влучив в живіт ОСОБА_11 вже після свого затримання. Одразу після пострілу ОСОБА_10 не бачив, куди він влучив. Своїм пострілом, який він здійснив 19.08.2020, ОСОБА_10 не хотів завдати тілесні ушкодження ОСОБА_11 , він хотів його лише налякати, попередити. На думку ОСОБА_10 , із вказаного предмета, з якого він стріляв, неможливо вбити ні людину, ні тварину. 19.08.2020 ОСОБА_10 стріляв із вказаного предмета в бік Мандрики один раз, а за декілька днів до цього також стріляв. У ОСОБА_10 була можливість після одного пострілу, який він здійснив, перезарядити вказаний пристрій і знов вистрілити з нього. ОСОБА_10 не перезаряджав вказаний пристрій, щоб ще раз вистрілити, оскільки не бажав цього. Після затримання ОСОБА_10 , з ним проводились слідчі дії без участі адвоката. ОСОБА_10 пам`ятає, як у нього за місцем мешкання проводився обшук за його участю, коли він був пристебнутий кайданками до співробітника поліції. Обвинувачений пам`ятає, як йому роз`яснювалось слідчим, що він має право відмовитися давати покази в порядку ст. 63 Конституції України. Сказавши тоді, що він не бажає давати покази, ОСОБА_10 продовжив давати пояснення, оскільки співробітники поліції наполягали. До того, як ввімкнули відеозапис, з боку співробітників поліції будь-яких погроз в бік ОСОБА_10 не було. Вказаний предмет, з якого ОСОБА_10 стріляв 19.08.2020, він сам добровільно віддав співробітникам поліції, щоб вони його перевірили, оскільки співробітникам поліції було незрозуміло, що та зброя була заряджена. ОСОБА_10 не хотів стріляти в ОСОБА_11 вдруге. Перезаряджається вказаний пристрій, ручка-пістолет, хвилин тридцять. Щоб перезарядити, вказаний пристрій потрібно спочатку повністю розібрати, а потім повністю зібрати. Після того, як розібрали, туди потрібно покласти кульки, насипати пороху, а потім стріляти, це займає хвилин тридцять. За один заряд ця ручка-пістолет може здійснити лише один постріл, потім знов потрібно перезаряджати. В той момент, коли ОСОБА_10 здійснив постріл в бік ОСОБА_11 , той нічого не казав, а ОСОБА_10 після пострілу пішов додому. Порох ОСОБА_10 діставав із сірників. ОСОБА_10 для здійснення пострілів використовував будівельні патрони. Після здійснення пострілу ОСОБА_11 більше не ображав ОСОБА_10 , він більше не жбурляв у ОСОБА_10 груші. Метою здійснення пострілу ОСОБА_10 в бік ОСОБА_11 було відволікання потерпілого від висловлювання образ в бік обвинуваченого та жбурляння в нього будь-якими речами. Обвинувачений не хотів заподіяти потерпілому тілесні ушкодження або смерть своїм пострілом.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ для суду не має наперед встановленої сили.

Що свідчить, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає наявність сукупності обставин справи, встановлених під час судового розгляду, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_7 як в суді І інстанції, так і при апеляційному розгляді, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України, на думку колегії суддів, його вина підтверджується поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

На думку колегії суддів, суд І інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку пояснення потерпілого та свідків, які в повній мірі підтверджують провину обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді І інстанції пояснив, що з обвинуваченим у нього немає жодних стосунків, ОСОБА_10 є сусідом потерпілого. Оскільки ця справа розглядається вже два з половиною роки, потерпілий наразі не може розповісти з точністю, що сталося. Будинки потерпілого та обвинуваченого розташовані поруч один з одним. Влітку, приблизно, 19 серпня, рік потерпілий точно не пам`ятає, але зазначений в обвинувальному акті рік «2020» може відповідати дійсності, близько 22-00, коли ОСОБА_9 , знаходячись вдома, завершив роботу з будівництва паркану, він відпустив свого сусіда, який йому доводиться майже родичом, сказав, що далі сам впорається. Тоді потерпілий зібрав інструменти та пішов після дітей збирати іграшки за рогом будинку, оскільки там було темно, увімкнув налобний ліхтарик та пішов. Доходячи до кута будинку, ОСОБА_9 побачив свого сусіда ОСОБА_14 , який прийшов додому. Тоді він вирішив, щоб не чіпати ОСОБА_10 в черговий раз, вимкнути світло ліхтарика та піти зібрати іграшки на дотик. Коли потерпілий почав збирати іграшки, над його головою пролетів якийсь невідомий предмет, чи то каміння ОСОБА_10 кинув, чи щось інше. Потерпілий підняв голову та побачив, що ОСОБА_10 стоїть у подвір`ї, біля паркану у вигляді сітки рабиці, та перекидає якесь сміття. Потерпілий запитав ОСОБА_10 , до яких пір той буде кидати всіляке сміття, та у відповідь ОСОБА_10 огризнувся. ОСОБА_9 взяв близько трьох переспілих гнилих груш та кинув в ОСОБА_10 , але не влучив. ОСОБА_10 відбіг до свого будинка. На столі у ОСОБА_10 лежав самопал, який на той момент вже був заряджений. Підійшовши ближче, ОСОБА_10 вистрелив у ОСОБА_11 . Потерпілий в той момент перебував, приблизно, на відстані одного метра від сітки. Після цього він побіг додому, його дружина, як раз, вийшла, і вони викликали «швидку допомогу» та поліцію. Коли «швидка» забрала його, при виїзді з вулиці, з ґрунтової дороги на асфальтовану, ОСОБА_10 зупинив автівку «швидкої», вискочив на машину, та поцікавився, чи жив ОСОБА_11 , та який у нього стан. В лікарні йому зробили операцію, вирізали 60 см товстої кишки, точно ОСОБА_11 вже не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу. В той вечір, коли відбувалися зазначені події, на території будинку, подвір`я разом з ОСОБА_9 були також його дружина, діти та родич (цивільний чоловік двоюрідної сестри потерпілого). Коли ОСОБА_9 побачив ОСОБА_10 , він вирішив вимкнути світло ліхтарика, оскільки раніше вже неодноразово були конфлікти з ОСОБА_10 , та він не хотів його зайвий раз чіпати. Коли ОСОБА_9 вимкнув налобний ліхтар, зовнішнє освітлення на вулиці все-одно було, на будинку потерпілого був ввімкнений ліхтар, і на подвір`ї ОСОБА_10 також горів ліхтар. Іграшки знаходились за будинком, приблизно, в чотирьох метрах від сітки рабиці. Почалось з того, що ОСОБА_10 кинув в ОСОБА_11 якийсь предмет, жодних розмов між чоловіками не було. ОСОБА_11 перебував на відстані близько чотирьох метрів від сітки рабиці, коли над головою щось пролетіло. Коли ОСОБА_11 кинув у відповідь груші в бік ОСОБА_10 , він потім підійшов ближче до сітки та почав із ОСОБА_10 словесну суперечку. В цей час він стояв в метрі від сітки. ОСОБА_10 знаходився на відстані метр-півтора метри від сітки. Словесний конфлікт був коротким, ОСОБА_10 підійшов до свого стола, взяв пристрій. Стіл на подвір`ї ОСОБА_10 знаходився на відстані близько двох метрів від вхідних дверей в будинок ОСОБА_10 , та на відстані, приблизно, 3-3,5 метри від того місця, де знаходився ОСОБА_11 . Він бачив, що ОСОБА_10 взяв зі столу якусь трубу. До цього дня потерпілий знав, що ОСОБА_10 мав такий предмет, оскільки коли вперше був конфлікт між чоловіками з приводу гучної музики, Після того, як ОСОБА_10 взяв вказаний предмет зі столу, він, можливо, зробив крок від столу, направив в бік потерпілого самопал та вистрілив. Перед тим, як ОСОБА_10 вистрелив в ОСОБА_11 , між ними була відстань близько двох метрів. Постріл прийшовся в живіт потерпілого, в область товстої кишки. ОСОБА_10 здійснив один постріл в ОСОБА_11 . ОСОБА_9 в той вечір був одягнений в шорти та футболку. Потерпілий не бачив, що робив ОСОБА_10 після пострілу, оскільки він провів пальцем по тому місці, де відчув укол, та побачив кров, а тоді побіг у подвір`я. Після пострілу він побачив на собі дві дірки в області живота. На лікуванні після операції ОСОБА_11 знаходився близько трьох-чотирьох місяців, точно потерпілий не пам`ятає. ОСОБА_15 шкоду не відшкодовував взагалі. На подвір`я до ОСОБА_16 не заходив. До 19.08.2020, коли відбувались ці події, між обвинуваченим та потерпілим були незначні конфлікти. Був конфлікт через гучну музику після 22-00 вечора, яку вмикав ОСОБА_10 , а також через те, що обвинувачений кидав о стіну скляні пляшки. Відстань між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в той момент була близько 3-3,5 метрів. ОСОБА_10 стріляв в ОСОБА_11 не в притул, але точну відстань, з якої стріляв ОСОБА_10 , потерпілий назвати не може, оскільки минуло багато часу, можливо, 2,5-3 метри було між потерпілим та обвинуваченим. Потерпілий стояв, приблизно, в одному метрі від сітки рабиці, а ОСОБА_10 , приблизно, в трьох метрах від сітки стояв. Він впевнений, що то був саме ОСОБА_17 , оскільки він бачив його обличчя та впізнав його за голосом, також там горіло світло. Потерпілий не знає, що було на думці ОСОБА_10 , коли він зупиняв автівку швидкої допомоги, яка везла ОСОБА_11 до лікарні, та цікавився станом потерпілого. Можливо, обвинувачений усвідомив, що накоїв. Після того, як ОСОБА_10 здійснив постріл в бік ОСОБА_11 та побачив, що той живий, якби він хотів вбити потерпілого, він міг би здійснити ще один постріл. Потерпілому невідомо, яким чином перезаряджається той предмет, з якого стріляв в нього ОСОБА_10 . Одразу після пострілу потерпілий побіг у двір. Відстань між будинками потерпілого та обвинуваченого близько 6 метрів, можливо, трохи більше. Йому невідомо, навіщо ОСОБА_10 здійснив у нього постріл, та що у нього було на меті. Після того, як він потрапив до лікарні, у нього з тіла вилучили два сторонніх предмети. Потерпілий поданий ним раніше цивільний позов до ОСОБА_7 , про відшкодування на його користь матеріальної шкоди в сумі 8782,34 грн та моральної шкоди в сумі 250000,00 грн, підтримав, просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Так, свідок ОСОБА_18 в суді І інстанції показала, що потерпілий ОСОБА_9 є її чоловіком, а обвинувачений ОСОБА_7 її сусід. Суперечка між її чоловіком та обвинуваченим ОСОБА_10 трапилася майже три роки тому, 19 серпня 2020 або 2021 року, точно рік свідок не пам`ятає. ОСОБА_18 перебувала в будинку, вкладала дітей спати. Це було на початку 10 години вечора. Чоловіка свідка, потерпілого ОСОБА_9 , в той час вдома не було, він перебував на вулиці, пішов за будинок збирати дитячі іграшки. Це було близько 10 години вечора, почула один гучний постріл, схожий на хлопок, який лунав з-за будинку. І потім її чоловік, ОСОБА_9 , вийшов з-за будинку на зустріч дружині, тримаючись за правий бік. ОСОБА_18 питала у чоловіка, що трапилось, він відповів, що вони посварилися із сусідом ОСОБА_19 . Більше чоловік ОСОБА_18 нічого не розповідав. Свідок завела чоловіка до будинку та пішла до сусіда, до ОСОБА_20 , який є їхнім дядьком з боку чоловіка, покликала його та викликала швидку допомогу та поліцію. Свідок тоді бачила ОСОБА_7 , як він заходив до себе до будинку, до основного будинку на подвір`ї, більше вона його не бачила, це було після події, що сталася. На подвір`ї потерпілого та на подвір`ї ОСОБА_10 , на вході до його будинку, є освітлення, тому свідок зрозуміла, що то був саме ОСОБА_7 . Свідок бачила у чоловіка дві невеличкі дірочки, як від пульки, вони були розташовані на відстані одна від одної, одна вище, інша трохи нижче, вони трохи кровоточили. ОСОБА_9 був при свідомості. Відстань від сітки рабиці, яка розділяє подвір`я потерпілого та обвинуваченого, до будинку ОСОБА_10 близько 20 кроків.

Свідок ОСОБА_21 суду І інстанції пояснив, що з обвинуваченим у нього немає жодних стосунків, а потерпілий ОСОБА_9 це його племінник. Якось ввечері, свідок не пам`ятає дату, коли це сталося, оскільки у нього погана пам`ять на дати, прибігла невістка, дружина ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , розповіла, що ОСОБА_24 лежить поранений. Свідок запитав, що да як, а вона сказала, що треба швидку викликати. Свідок прибіг додому до племінника, ОСОБА_9 лежав в кухні на підлозі, був у свідомості, вони намагались йому зупинити кров, викликали швидку та поліцію. Швидку викликав співмешканець доньки свідка ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , і він разом з ними їздив до лікарні. Тоді, на кухні в будинку потерпілого, свідок побачив у ОСОБА_9 дві або три рани, виглядали як отвори, залиті кров`ю. Свідку і сам ОСОБА_26 , та дружина потерпілого, ОСОБА_18 , сказали, що сусід ОСОБА_10 стріляв у ОСОБА_24 з-за паркану. А щодо того, як все це сталося… Поки їхала поліція, ОСОБА_10 втік. Співробітники поліції почали всіх опитувати, а потім привезли собаку, й із собакою вже при обшуку знайшли саморобну зброю, з якої стріляв ОСОБА_10 . При цьому, свідок також там знаходився, бачив, і співробітники поліції показали, що знайшли зброю. При обшуку, коли собака знайшла пристрій, з якого стріляли, вже сутеніло, у ОСОБА_10 на подвір`ї та у ОСОБА_9 на подвір`ї вже було ввімкнено світло. При обшуку ОСОБА_7 не був присутній, він втік. ОСОБА_10 ще зупиняв автівку шкидкої, яка везла потерпілого до лікарні, це свідку розповідав співмешканець його доньки, який також їхав у автівці швидкої. Потім ОСОБА_10 впіймали, він переховувався. Свідку відомо, що обвинувачений ОСОБА_10 постійно щось робив по відношенню до родини Мандрики, гучно у дітей під вікном музику вмикав. Свідку ОСОБА_21 не відомо про сварки ОСОБА_9 з ОСОБА_7 , він цього не чув та не бачив.

Свідок ОСОБА_27 в суді пояснив, що він працює слідчим СВ ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області. Обвинуваченого ОСОБА_10 свідок знає лише з моменту проведення слідчих дій на території домоволодіння останнього, до цього свідок обвинуваченого не знав. Потерпілого свідок не знає. 19.08.2020 свідок чергував у складі слідчо-оперативної групи, та у вечірній час від чергового чергової частини відділу поліції, прізвище якого свідок наразі не пам`ятає, надійшла команда здійснити виїзд на мікрорайон Черевківка м. Слов`янська Донецької області за повідомленням про факт нанесення тілесних ушкоджень особі, а саме було зазначено, що сусід вистрілив дробом у свого сусіда. Приїхавши у складі СОГ на зазначену у повідомленні адресу, слідчими було проведено огляд місця події, зафіксовані сліди. Під час огляду місця події оглядалась відкрита ділянка місцевості, зокрема територія подвір`я, там було щось виявлено, але що саме, свідок не пам`ятає. Був вечірній час доби, близько 22-23 години, але територія подвір`я була добре освітлена лампою, яка була встановлена на ганку території цього подвір`я. Коли СОГ прихала за вказаною адресою, ліхтар на ганку вже горів. Огляд проводився за місцем проживання фігуранта по цьому кримінальному провадженню, було вилучено предмет, візуально схожий на саморобну рушницю, описати вказаний предмет свідок наразі не може. Вказаний предмет був виявлений у нежитловій господарчій споруді по типу гаражу, на другому поверсі або на горищі цієї споруди. Свідок не пам`ятає, яке освітлення було в гаражі, де вони знайшли саморобний предмет, схожий на рушницю. Окрім самого предмету, схожого на саморобну рушницю, в ході огляду місця події знайшли щось схоже на металеві кульки округлої форми, вони знаходились або в самому предметі, або поруч із ним, точно свідок не пам`ятає. Також на території подвір`я, можливо, було виявлено сліди речовини бурого кольору, схожої на кров. На даний час свідок чітко пам`ятає, що він проводив першу слідчу дію по цьому кримінальному провадженню, коли виїхав у складі СОГ за вказівкою чергового. Свідком вчиненого злочину ОСОБА_27 не був. Коли свідок тільки виїжджав за командою чергового на місце події, тоді не було зазначено кваліфікацію події, що сталася, оскільки черговим реєструється те, що надходить на лінію «102». Черговий повідомив слідчому, що за адресою, яку наразі свідок не пам`ятає, невстановлена особа здійснила постріл з якогось предмету дробом у іншу особу. Свідок не пам`ятає, чи були відомості щодо події, яка сталася, на момент, коли він проводив слідчі дії по цьому кримінальному провадженню, зафіксовані у ЄРДР.

Свідок ОСОБА_27 , який працює слідчим СВ ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, суду І інстанції пояснив, що черговий в телефонному режимі пояснив слідчому про ситуацію, яка відбулася. Свідок ОСОБА_28 не пам`ятає, хто саме вносив до ЄРДР відомості стосовно цього кримінального провадження, зокрема що стосується події, на виклик за якою виїжджав слідчий. Свідок не може сказати, яка кваліфікація події, що відбулася, була зазначена в ЄРДР, оскільки він взагалі не пам`ятає, хто вносив до ЄРДР ці відомості. Стосовно подій, які були зареєстровані на гарячу лінію «102» та внесені до ЖЄО стосовно обставин, які відбулися, черговий передав слідчому, що з хірургії їм надійшло повідомлення, що госпіталізований потерпілий з певної адреси, який отримав вогнепальне поранення з попереднім діагнозом: проникнення в черевну порожнину. Слідчий не пам`ятає правову кваліфікацію діяння за подіями, на які вони виїхали за викликом. Свідку відомо, що саме зазначено у витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0001569. На теперішній час свідку відомо, яка правова кваліфікація події вказана у ЄРДР ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Свідок зазначив, що він у цьому кримінальному провадженні провів два огляди та його було допитано в якості свідка. Перший огляд місця події проводився слідчим у вечірній час задля фіксування обстановки вчиненого кримінального правопорушення, а в ранковий час слідчим проводився огляд, оскільки ОСОБА_7 при спілкування з працівниками поліції повідомив, що предмет, з якого він здійснив постріл у сусіда, він заховав на території домоволодіння, де він мешкає. Після цього, коли слідчий отримав вказану інформацію, з метою виявленого зазначеного предмету, за участю пана ОСОБА_7 та з письмового дозволу його батька, який на той момент був власником домоволодіння, слідчим проводився огляд вказаної території. Це був не огляд, а невідкладний обшук. Після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження слідчий пригадав, що він проводив за участю ОСОБА_7 слідчі дії. Перший огляд місця події проводився без участі ОСОБА_7 , а другий огляд за участю ОСОБА_7 . Куди саме буде скерована слідчо-оперативна група, вирішує черговий відділу поліції. Від чергового слідчому ОСОБА_28 надійшла інформація, що біля домоволодіння за адресою перебуває пан ОСОБА_10 . Приїхавши на місце до домоволодіння, слідчий побачив, що біля будинку у вказаному домоволодінні знаходився ОСОБА_7 та інші працівники поліції. Свідок не пам`ятає деталей, в якому вигляді перебував пан ОСОБА_7 . Те, що то був саме ОСОБА_7 , слідчий зрозумів, оскільки ОСОБА_7 назвав себе, а його батько впізнав в ньому свого сина. Під час другого огляду місця події брали участь ОСОБА_7 , його батько, поняті. Із собою слідчий понятих не привозив, а хто та як їх запрошував, такі деталі свідок не пам`ятає. Під час огляду проводилась відеофіксація із застосуванням відеокамери. Слідчий ОСОБА_27 не затримував пана ОСОБА_10 . Свідок зазначає, що всім учасникам слідчої дії ним роз`яснювались їхні права та обов`язки. Роз`яснення прав всім учасникам слідчої дії проводилось в присутності понятих, поняті це можуть підтвердити. Слідчий роз`яснював ОСОБА_7 вимоги ст. 63 Конституції України. Щербак на це відповів, що йому все зрозуміло та він бажає надавати пояснення. Після демонстрації в судовому засіданні фрагменту відеозапису, на якому слідчим ОСОБА_27 було роз`яснено ОСОБА_7 норми ст. 63 Конституції України, та ОСОБА_7 на питання, чи бажає він давати пояснення, відповів «Ні», слідчий пояснив, що з його боку примусу по відношенню до ОСОБА_7 не було, та до того, як була ввімкнена відеозапис, ОСОБА_7 надавав чіткі пояснення, слідчий йому все роз`яснював, йому було все зрозуміло. На той момент, коли проводився огляд місця події за участю ОСОБА_7 . Центр надання безоплатної вторинної правової допомоги було повідомлено про необхідність призначення ОСОБА_7 захисника. Слідчий ОСОБА_27 брав участь в слідчій дії, зокрема в огляді місця події, коли застосовувався службовий собака. Свідок не пам`ятає, чи давав йому хтось вказівку їхати для проведення огляду місця події за місцем мешкання ОСОБА_7 20.08.2020. Коли під час огляду місця події було виявлено саморобний предмет, схожий на рушницю, ОСОБА_7 повідомив, що цей предмет, як він сказав, самопал, зі спорядженням. Речі, які були вилучені під час проведення другого огляду місця події, були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.

Свідок ОСОБА_29 в суді І інстанції пояснила, що з обвинуваченим у неї немає жодних стосунків, вони просто сусіди. Точну дату подій свідок не пам`ятає, але якось ввечері її цивільний чоловік та онука були у ОСОБА_9 . Цивільний чоловік ОСОБА_29 зібрався йти до душу, а коли він вже виходив, вони почули якийсь звук, схожий на хлопок. Потім, хвилини через 3-5 після цього хлопка, прибіг батько ОСОБА_29 , ОСОБА_21 , який також живе поруч, та сказав, що сусід стріляв у ОСОБА_9 .

Експерт ОСОБА_30 суду І інстанції пояснив, що він є лікарем судово-медичним експертом Слов`янського відділення Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, стаж роботи за спеціальністю з 1998 року. Експерт працював не тільки у Слов`янському відділенні, а й в інших місцях. У Слов`янському відділенні експерт працює з 2014 року, проте, була перерва, протягом одного року експерт працював у м. Дніпро. Під час роботи у Слов`янському відділенні Донецького обласного бюро СМЕ експерт ОСОБА_30 до дисциплінарної відповідальності не притягався. Судово-медична експертиза відносно потерпілого ОСОБА_9 проводилась за медичними документами, без особистого огляду потерпілого. Медичні документи це карта стаціонарного хворого хірургічного відділення, в якій зазначено, що на передній черевній стінці наявні дві рани округлі, діаметром 0,5 0,7 см. Одна рана ліворуч від пупка на відстані 5 см, інша нижче пупка на відстані 5 см. Тобто, в історії хвороби зазначено, що дві рани. Тонка кишка уявляє собою шлангу, яка у черевній порожнині згорнута декілька разів, тому навіть одна дробина може нанести декілька поранень кишки. Що саме було вилучено з тіла потерпілого, зазначено хірургом в історії хвороби, в стаціонарній карті хворого. Все, що зазначено у висновку експертизи, - цитати з медичних документів. Експерт цитує записи хірурга: «Над инородным предметом, описанным выше, под местной анестезией рассечена кожа, извлечен инородный предмет диаметром 0,5 см, округлой правильной формы, предположительно, металлический». Надаючи відповіді на питання, експерт використовує копію висновка експертизи № 307. У нього один висновок експертизи. Експерт не пам`ятає, що він проводи ще одну експертизу по цьому кримінальному провадженню. Висновок № 307 експерт ОСОБА_30 складав сам. В дослідній частині висновку зазначено, що досліджено медичну карту стаціонарного хворого. Згідно постанови про призначення експертизи, експерту надають медичну карту стаціонарного хворого № 849/168-857, і в описовій частині експерт цю карту під цим номером досліджує. Постанова надходить до закладу, і завідуючий розподіляє, кому що робити. Документи, які надійшли до установи для дослідження по цьому кримінальному провадженню, були розписані керівником саме на експерта ОСОБА_31 . При надходженні постанови до експертної установи неможливо оминути канцелярію та керівництво, щоб документи потрапили одразу до експерта, оскільки проставляється вхідний номер на документах. У Слов`янському відділенні працюють три експерти, зокрема завідуючій відділення та два експерти. Завідуючий також проводить експертизи. На той час, коли установою було отримано постанову про призначення експертизи по цьому кримінальному провадженню, у відділенні також працювали три експерти, можливо, хтось перебував на лікарняному або у відпустці. Але загалом, в установі працювали три експерти. Експерт, який буде проводити експертизу, визначається на розсуд завідуючого, враховується, хто скільки працює. Матеріали медичної карти хворого ОСОБА_9 надійшли до експертною установи разом з постановою слідчого про призначення експертизи, зазвичай так робиться. Експерт не пам`ятає, чи звертався він до слідчого з приводу надання йому додаткових матеріалів або відомостей. Під час проведення експертизи експертом ОСОБА_32 ніхто з учасників кримінального провадження не був присутній. Підозрюваний ОСОБА_7 експерту не знайомий. Експерту відомо, що будь-який учасник кримінального провадження може заявити відвід експерту. ОСОБА_7 експерту ОСОБА_33 відвід не заявляв, експерт обвинуваченого взагалі не бачив. Експерту не відомо, чи була надана ОСОБА_7 можливість заявити експерту відвід. ОСОБА_7 або його захисник експерту ОСОБА_33 будь-яких додаткових питань на вирішення експертизи не заявляли. Експерт ОСОБА_30 не пам`ятає, чи був він присутній під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 . Згідно медичних документів, з тіла потерпілого було вилучено один сторонній предмет. Рани на тілі потерпілого описував не експерт, а хірург. Кожна рана на шкірі утворюється від дії одного предмета. Один предмет, описаний у висновку, не міг заподіяти дві рани, описані у висновку. Згідно обставин справи, це було дробове поранення у потерпілого, про вказане зазначено у постанові про призначення експертизи, на підставі якої експертом було зроблено висновок № 307. Для цього висновку експерту надавали тільки постанову, матеріали справи не надавали. Положення «сидячи на присядках» не заважає здійснювати постріл з вогнепальної зброї, оскільки руки при цьому вільні, і людина може, сидячи на присядках, здійснити постріл. Напрямок раневого каналу зліва направо в горизонтальному положенні. Нижче пупка направлення раневого каналу також зліва направо. Навіть якщо обвинувачений, як зазначив при проведенні слідчого експерименту потерпілий, стріляв знизу вверх, можливе утворення раневого каналу зліва направо за умов здійснення пострілу дробом. Після виходу зі ствола дріб розлітається в різні боки. Навіть якщо на футболці потерпілого є одна дірка від пострілу або будь-якої травматичної дії, то можливо, що на тілі людини може бути дві дірки, оскільки частина тіла може бути не прикрита футболкою або іншим одягом. Якщо потерпілий стояв лівим плечем в бік стріляючого, можливо заподіяння зазначених тілесних ушкоджень, про це, як раз, свідчить направлення раневих каналів зліва направо. Довжина раневих каналів не зазначена. Місцезнаходження металевого предмета, що був вилучений з правого боку, трохи нижче пупка потерпілого, на відстані 10 см, можливо пояснити тим, що ця дріб могла пройти таку відстань, 10-15 см, під шкірою потерпілого у м`язах. Якби потерпілий перед тим, як отримав поранення, поїв, то його одужання проходило б важче. Експерт не виключає, що друга кулька до сих пір може знаходитися в організмі потерпілого, таке цілком можливо. До смерті потерпілого могло би призвести поранення кишківника потерпілого, а сам предмет не міг.

Експерт ОСОБА_34 в суді І інстанції підтвердив, що ним давався висновок молекулярно-генетичної експертизи по цьому кримінальному провадженню 30.10.2020 № 8-729. Постанова про призначення експертизи від 07.09.2020 надійшла до Запорізького НДЕКЦ 09.09.2020, а до експерта постанова надійшла, можливо, на наступний день після надходження матеріалів до Запорізького НДЕКЦ, з огляду на велике навантаження. Експерт бачив постанову про призначення експертизи, вона стосувалась комплексного виконання досліджень - судово-хімічної експертизи, молекулярно-генетичної та балістичної експертиз, кожен експерт надавав висновок, згідно завдань, які ставились конкретно йому. Експерти не мають можливості проводити як такі комплексні дослідження разом, залучаючи всіх фахівців, спеціалістів з різних галузей знань. Це тому, що у експертів генетиків є велике навантаження і вони працюють почергово. В цьому випадку експерти генетики першими проводили дослідження. Було постановлено завдання керівником експертного відділу, що експерт може виконати експертизу, відповідаючи на свої запитання, без залучення інших спеціалістів з різних галузей знань, оскільки вони не мають уявлення про молекулярно-генетичну експертизу. Експерту відомий наказ Про порядок призначення та проведення досліджень та оформлення висновків експертів № 591 від МВС України. Експерт виконав свої обов`язки під час проведення експертизи у відповідності до цього наказу. Установа, в якій працює експерт, знаходиться в структурі МВС. Під час виконання експертиз експерти керуються нормативними актами від МВС в тому числі. В інструкції МВС визначено, що експерт має право зробити свій висновок окремо, згідно поставлених йому запитань. Експерт не може пригадати, що згідно вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.11.1998, вказано, що експерти, які проводять комплексну експертизу, повинні складати один висновок від усіх експертів. Експерт не пам`ятає, чи одразу він приступив до проведення дорученої йому експертизи, оскільки минуло багато часу. Експерт спрямовував до ініціатора проведення експертизи клопотання для уточнення даних особи, відносно якої буде проводитися дослідження, чи то об`єкти/зразки ОСОБА_10 , чи іншої особи. Направлення вказаного клопотання не перешкоджало експерту паралельно проводити дослідження, він мав приступити до дослідження тих об`єктів, які не стосувалися клопотання, але як саме експерт тоді зробив, він не пам`ятає. Висновок був складений експертом 30.10.2020. Об`єкти для проведення дослідження перебували у відповідному захищеному сховищі експертної установи, у відділі криміналістичних досліджень, якому доручено збереження такої категорії об`єктів, та коли експерт проводив дослідження, він звертався до вказаного відділу, йому було дано право доступу до вказаних об`єктів, він робив з них відповідні змиви, необхідні для надання відповіді на поставлене запитання, потім експерт без зволікань повернув вказані докази до того самого відділу. Експерт проводив дослідження з трьома об`єктами із самопалом, предметом, схожим на патрон, та металевими кульками. Потім, коли задовольнили клопотання експерта, експерт підключив на дослідження і зразки крові ОСОБА_7 , що було виправлено ініціатором проведення експертиз. Було непорозуміння в імені та по батькові особи. Керівник експертної установи зобов`язаний визначити провідний відділ, який контролює весь хід комплексного експертного провадження. Який відділ контролював проведення комплексного дослідження в цьому випадку, експерт вже не пам`ятає. Якщо брати комплексні матеріали, з огляду на поставлені завдання, які визначають алгоритм проведення необхідних дій та досліджень, є певна черговість між відділами. Якщо питання, поставлені певному експерту, стоять першими на виконання, і його дії не перешкодять подальшим дослідженням, то цей відділ приступає першим до дослідження, а потім віддає об`єкт для дослідження іншому відділу, який досліджує для свого окремого висновку, і так по черзі. Якщо завдання заключається в комісійному дослідженні, коли залучаються всі експерти різних відділів для вирішення комплексної суми завдань, яка передбачена в постанові.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази наведених свідків, які надали покази під присягою, ніяких протиріч в їх показах не встановлено, а тому ставити під сумнів їх правдивість, немає підстав.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку письмові докази, які поза розумних сумнівів підтверджують провину обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України, узгоджуються між собою, є послідовними та логічними.

Так, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0001569 від 20.08.2020 року, 19.08.2020 року о 22-34 год до ЧЧ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення від диспетчера ДСНС про те, що на лінію 112 надійшов виклик, що сусід з будинку АДРЕСА_1 вистрелив з рушниці дріб`ю в живіт ОСОБА_9 (ЄО № 27679 від 19.08.2020 року). Відомості за вказаним повідомленням були внесені до ЄРДР 20.08.2020 о 05:59 год.

Крім цього, 20.10.2020 року до ЧЧ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області, лейтенанта поліції ОСОБА_35 , надійшов рапорт про те, що в ході розслідування матеріалів кримінального провадження № 1569 від 20.08.2020 року було проведено експертизу предмету, ззовні схожого на самопал. Згідно висновку експерта № 2-498 від 28.09.2020, було встановлено, що описаний вище предмет є саморобною, гладкоствольною, однозарядною, вогнепальною стрілецькою зброєю ручкою-пістолетом. (ЄО № 34816 від 20.10.2020). Відомості за вказаним повідомленням були внесені до ЄРДР 20.10.2020 о 10:12 год.

Згідно з протоколом огляду місця події від 19.08.2020 року, який проводився в період часу з 23-30 год по 00-10 год, було оглянуто відкриту ділянку місцевості, розташовану біля буд. АДРЕСА_1 . На вказаній ділянці розташований одноповерховий цегляний будинок, територія якого з боку вулиці огороджена парканом синього кольору, вхід до прибудинкової території здійснюється через хвіртку. На території подвір`я вказаного домоволодіння встановлено, що навпроти житлового будинку, на відстані близько 5 метрів розташована огорожа із сітки рабиці, натягнутої поміж металевих труб. Вказана огорожа служить розподільною межею між будинком АДРЕСА_3 . При детальному огляді прилеглої території до огорожі будь-яких слідів, речей виявлено не було. Нічого не вилучалось. До протоколу додається фототаблиця оглянутої території. Вказаний огляд проводився з добровільної згоди власник житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_36 , про що останній надав відповідну заяву. Під час огляду застосовано службового собаку.

Згідно протоколу огляду місця події від 20.08.2020, який проводився в період часу з 07-05 год по 08-18 год, за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_36 , було оглянуто відкриту ділянку місцевості біля буд. 50 по вул. Героїв України м. Слов`янська Донецької області. На вказаній ділянці місцевості перебуває чоловік, який назвав себе ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 . Крім нього, на вказаній ділянці місцевості перебуває гр. ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який також мешкає за вказаною адресою. ОСОБА_38 надав добровільну згоду не проведення огляду належного йому домоволодіння. В ході огляду ОСОБА_7 провів всіх учасників слідчої дії до другого поверху цегляної будівлі, розташованої на території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_1 , де вказав на стелю, а саме не металеву балку, та пояснив, що на ній знаходиться металевий пристрій, візуально схожий на «самопал», після чого в присутності понятих із зазначеного ОСОБА_7 місця було виявлено металевий пристрій, візуально схожий на «самопал». Під час огляду вказаного металевого пристрою, ОСОБА_7 пояснив, що «самопал» знаходиться у зарядженому стані, на що слідчим у присутності понятих з каналу ствола металевого пристрою, схожого на «самопал», було вилучено три металевих кульки та один предмет, візуально схожий на патрон. В ході огляду ОСОБА_7 пояснив, що в приміщенні ще є предмети, якими він заряджав вказаний металевий пристрій, після чого було виявлено п`ять предметів, візуально схожих на патрони, та дві металеві кульки. Виявлений в ході огляду металевий пристрій, візуально схожий на «самопал», було вилучено та поміщено до спецпакету № 7085631, опечатано. Виявлені в каналі ствола три металевих кульки та один патрон було вилучено та поміщено до спецпакету SUD 10610134, опечатано. Виявлені п`ять предметів, візуально схожі на патрони, та дві металеві кульки було вилучено та поміщено до спецпакету SUD 1061012, опечатано. Під час проведення вказаної слідчої дії, зокрема огляду місця події, проводилась відеофіксація за допомогою відеокамери «Panasonic Full HD HC-V260». Відеозапис, на якому зафіксовано проведену 20.08.2020 в період часу з 07-05 год по 08-18 год слідчу дію у виді огляду місця події за адресою: м. Слов`янськ, вул. Героїв України, 50, також був досліджений судом в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 25.08.2020 року, який проводився в період часу з 13-08 год по 13-31 год у приміщенні ординаторської кімнати, яка знаходиться на 2му поверсі МКЛ м. Слов`янська, за адресою: м. Слов`янськ, вул. Т. Шевченка, лікар-хірург ОСОБА_39 надала для огляду сторонній предмет, вилучений з передньої черевної стінки ОСОБА_9 під час операції 25.08.2020. Предмет має форму кулі, 5 мм в діаметрі, виготовлений з матеріалу, схожого на залізо, темно-сірого кольору. Вказаний сторонній предмет було оглянуто та вилучено, запаковано в експертний пакет № 1061041.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.08.2020, потерпілий ОСОБА_9 серед наданих для огляду світлин впізнав на фото № 2 особу ОСОБА_7 , який за допомогою вогнепальної зброї (самопалу) спричинив йому постріл в живіт.

Згідно з протоколом огляду місця події від 03.09.2020 року, який проводився в період часу з 16-00 год по 16-20 год за участю ОСОБА_9 , представника потерпілого, адвоката ОСОБА_40 , в каб. № 312 адміністративної будівлі Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області, по вул. Університетська, 30 м. Слов`янська, потерпілий ОСОБА_9 добровільно надав для огляду і вилучення свою футболку чорного кольору із сірими смужками та надписом на грудях. На футболці наявний один рваний отвір в районі черевної порожнини. Сліди забруднення відсутні. Футболка упакована в пакет червоного кольору, горловина якого зав`язана чорною ниткою та скріплена біркою. До протоколу додається фототаблиця із зображенням вилученої футболки ОСОБА_9 .

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 03.09.2020 року, який проводився в період часу з 17-53 год по 18-10 год за участю потерпілого ОСОБА_9 , останній розповів та показав, за яких обставин 19.08.2020 він отримав вогнепальне поранення. Так, згідно пояснень ОСОБА_9 19.08.2020, близько 22-00 год, вони із сусідом ОСОБА_41 добудували паркан та він почав збирати інструменти, закривши всі господарські приміщення, потім вирішив зібрати дитячі іграшки на задньому подвір`ї. В цей момент потерпілий почув, що його сусід ОСОБА_7 слухав музику та налаштовував wi-fi. Тоді потерпілий вимкнув налобний ліхтар, щоб не провокувати конфлікт. В цей момент з боку подвір`я ОСОБА_7 в бік ОСОБА_9 прилетів камінь. У відповідь ОСОБА_9 спитав у сусіда, навіщо той це зробив, але він не відповів. Тоді потерпілий вирішив жбурнути в сусіда три груші. ОСОБА_10 відскочив у бік та почав погрожувати ОСОБА_11 , сказав, що той з`їв його шашлик. Потерпілий відповів, що не робив того. Тоді ОСОБА_10 почав висказувати ОСОБА_11 претензії стосовно його родичів. Під час конфлікту потерпілий перебував на відстані близько 1 м від сітки, але ОСОБА_10 почав йому казати, що він знаходиться на території його домоволодіння. В цей момент, сівши на присядки, з кишені він дістав вогнепальний пристрій, який, як відомо ОСОБА_11 , виготовив батько ОСОБА_7 , ОСОБА_42 , на заводі «Кераммаш». Потерпілий не зрозумів, як ОСОБА_10 здійснив постріл, лише встиг увернутися, щоб захистити себе. ОСОБА_43 зачепила живіт потерпілого. Далі потерпілий попросив викликати швидку та поліцію. Дружина потерпілого, ОСОБА_18 , надала чоловіку першу допомогу. В момент, коли швидка допомогу транспортувала ОСОБА_11 до лікарні, той почув, як хтось зупинив автівку та запитав, чи живий ОСОБА_11 . Потерпілий впізнав голос ОСОБА_7 . В момент пострілу потерпілий перебував в положенні стоячи, був одягнений в чорну футболку із сірими смужками, шорти та шльопанки.

До протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 03.09.2020 року додано оптичний диск з відеофайлом, на якому зафіксовано проведення вказаної слідчої дії.

Згідно протоколу слідчого експерименту, який проводився 20.08.2020 року в період часу з 13-45 год по 14-30 год за участю свідка ОСОБА_18 , останні розповіла та показала обставини, за яких 19.08.2020 року її чоловік ОСОБА_9 отримав вогнепальне поранення. Так, 19.08.2020 року, близько 22-00 год, свідок разом зі своїм чоловіком, потерпілим ОСОБА_9 , перебували на подвір`ї свого домоволодіння по АДРЕСА_2 . В цей час зі свого будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 гучно слухав музику. Далі чоловік свідка сказав, що він пішов до літнього душу. Приблизно, через 20 хвилин ОСОБА_18 почула гучну лайку муж сусідом ОСОБА_7 та її чоловіком. В цей час свідок перебувала у приміщенні будинку. Після цього вона одразу вийшла на подвір`я. Чоловіка ОСОБА_18 не бачила, оскільки він стояв за будинком. В цей момент свідок почула гучний постріл, а через декілька секунд вона побачила свого чоловіка, який вийшов з-за рогу будинку. Він йшов та тримався рукою за лівий бік живота. Після цього чоловік ОСОБА_18 пояснив, що ОСОБА_7 з вогнепальної зброї (самопалу) здійснив один постріл йому в живіт. Свідок показала всім учасникам слідчої дії, де вона перебувала, коли почула постріл, - вона перебувала біля сараю, а її чоловік перебував від неї, приблизно, в 5 метрах за рогом будинку, при цьому, свідок чоловіка не бачила, вона тільки чула його голос та голос ОСОБА_7 . Потім чоловік увійшов до будинку та впав в кухні, оскільки йому стало зле. Свідок надала чоловіку першу допомогу, викликала швидку. По приїзду швидка транспортувала ОСОБА_9 до лікарні. До протоколу додано фототаблицю, на якій зображено кадри з проведеного слідчого експерименту.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.08.2020 року за клопотанням слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області визнано законним проникнення на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке було здійснено в порядку, передбаченому ст. ст. 233, 234, 237 КПК України, 20.08.2020 у період часу з 07-05 год по 08-18 год, надано дозвіл на проведення обшуку вказаного домоволодіння у зазначений час.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.08.2020 за клопотанням слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області накладено арешт на металевий пристрій, візуально схожий на «самопал», 5 предметів, схожих на патрони, два металевих шарики, один предмет, ззовні схожий на патрон, металеві шарики у кількості 3 шт, які належать ОСОБА_7 та які були вилучені в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно висновку № 354, лікарем, судово-медичним експертом Слов`янського відділення СМЕ ОСОБА_32 на підставі постанови слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від 19.10.2020 проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_9 , 1985 р.н. Експертиза розпочата 20.10.2020, завершена 28.10.2020. За підсумком експерт дійшов висновку про можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 при обставинах, на які останній вказав під час проведення слідчого експерименту. Характер тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , свідчить про те, що вони утворились від дії снарядів (дробу), випущених з вогнепальної, можливо, гладкоствольної, стрілецької зброї.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 20.08.2020 року, 20.08.2020 року о 05-30 год біля буд. 10 по вул. Аеродромній м. Слов`янська затримано в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 . В ході затримання у ОСОБА_7 вилучено: куртку робочу ношену помаранчевого кольору із сірими вставками, штани робочі ношені помаранчевого кольору із сірими вставками, футболку ношену помаранчевого кольору, сланці гумові чорного кольору ношені. Вказані предмети одягу поміщені до спецпакету № INZ 4013850.

Згідно висновку № 307, лікарем, судово-медичним експертом Слов`янського відділення СМЕ ОСОБА_32 на підставі постанови слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від 16.09.2020 проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_9 , 1985 р.н. Експертиза розпочата 16.09.2020, завершена 22.09.2020. За підсумком експерт дійшов висновку, що виявлене у ОСОБА_9 при судово-медичній експертизі вогнепальне, сліпе, дробове поранення передньої черевної стінки, проникаюче у черевну порожнину з пошкодженням тонкої кишки утворилось від дії снарядів (дробу), випущених з вогнепальної зброї, можливо, при обставинах та в термінах, зазначений в постанові, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту, який проводився 17.09.2020 в період часу з 16-58 год по 17-08 год за участю ОСОБА_7 , останній відмовився від надання показань.

Проведення зазначеної слідчої дії від початку фіксувалось на відеокамеру, та відеофайл, доданий до протоколу проведення слідчого експерименту від 17.09.2020 року. Як вбачається із дослідженого відеофайлу, сторона захисту надала пояснення з приводу відмови проводити слідчий експеримент, зокрема, захисник зазначив, що проведення слідчого експерименту у світлу пору доби не відповідає фактичним обставинам, за яких відбулися події 19.08.2020 за участю обвинуваченого та потерпілого, оскільки вказані події відбувалися у темну пору доби, близько 22-00 год.

Відповідно до висновку експерта від 18.09.2020 року № 6-353, на підставі постанови слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області про призначення комплексної судової балістичної експертизи, молекулярно-генетичної та судової хімічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження вибухових речовин продуктів вибуху та пострілів», було проведено судову хімічну експертизу, згідно з висновком якої на наданих на дослідження футболці ОСОБА_9 , куртці ОСОБА_7 , змивах з рук та зрізах вільних кінців нігтьових пластин ОСОБА_7 сліди продуктів пострілу не виявлені.

Відповідно до висновку експерта від 30.10.2020 року № 8-729, на підставі постанови слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від 07.09.2020 року про призначення комплексної судово-хімічної, молекулярно-генетичної та балістичної експертизи, було проведено молекулярно-генетичну експертизу, згідно з висновком якої: встановлено генетичні ознаки зразку крові підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкт № 1); на металевому самопалі (об`єкт № 4) встановлено наявність клітини з ядрами; встановлено генетичні ознаки клітин з ядрами на металевому самопалі (об`єкт № 4); генетичні ознаки клітини з ядрами на металевому самопалі (об`єкт № 4) є змішаними, походять більше ніж від однієї особи, не містять домінуючих генетичних ознак, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_7 (об`єкт № 1) та домішок, який не підлягає ідентифікації; на поверхні предмета, схожого на патрон (об`єкт № 2), та на трьох металевих шариках (об`єкт № 3) встановлена наявність клітини з ядрами; генетичні ознаки клітин з ядрами на поверхні предмета, схожого на патрон (об`єкт № 2) та на трьох металевих шариках (об`єкт № 3) не встановлені у зв`язку з недостатністю ДНК; відповісти на питання «Чи збігаються генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження 1 (одному) предметі, візуально схожому на патрон, а також на трьох металевих шариках, з генетичними ознаками підозрюваного ОСОБА_7 .?», не є можливим у зв`язку з невстановленням генетичних ознак у слідах.

Відповідно до висновку експерта від 28.09.2020 року № 2-498, на підставі постанови слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області про призначення комплексної судової балістичної експертизи, молекулярно-генетичної та судової хімічної експертизи, було проведено судову експертизу зброї, згідно з висновком якої наданий на дослідження предмет, схожий на самопал, є саморобною, гладкоствольною, однозарядною, вогнепальною стрілецькою зброєю ручкою-пістолетом, для проведення пострілів з якої використовуються будівельно-монтажні патрони калібру .27 та свинцева куля діаметром 6,8 мм. Ручка-пістолет придатна для проведення пострілів, при цьому, питома кінетична енергія вистріляних снарядів перевищує граничне значення 0,5 Дж/мм2. Надані на дослідження 5 металевих шариків сферичної форми є уніфікованими металевими сферичними кулями діаметром 6 мм, господарсько-побутового призначення. Надане на дослідження інородне тіло, яке було вилучено з передньої черевної стінки потерпілого ОСОБА_9 , є уніфікованою металевою сферичною кулею діаметром 6 мм, господарсько-побутового призначення. На наданому на дослідження інородному тілі будь-яких слідів від контакту зі зброєю не виявлено. Відповісти на запитання: «…якщо так, то чи придатні сліди до ідентифікації зброї?» не є можливим. Надані на дослідження 6 предметів, схожих на патрони, до боєприпасів не відносяться, а є будівельно-монтажними патронами кільцевого запалення, групи Д-2, калібру 6,8х22 мм, промислового виробництва, які не призначені для ураженні цілі, а мають виробниче призначення використання в порохових монтажних інструментах та промисловому обладнанні. Патрони придатні для проведення холостих пострілів. Відповісти на запитання: «Чи міг один інородний предмет бути стріляним з даного предмету, схожого на самопал?» не є можливим у зв`язку з відсутністю на ньому слідів від зброї.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 582 від 29.09.2020 року, ОСОБА_7 в період часу, який відповідає періоду здійснення інкримінованих діянь, будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, недоумством не страждав. Неможливо виключити наявності у ОСОБА_7 характерологічних порушень в формі змішаного розладу особистості, але для постановки даного діагнозу бракує анамнестичних даних. За своїм психічним станом ОСОБА_7 в період часу, відповідний інкримінованому діянню в повному обсязі міг і може усвідомлювати свої дії і керувати ними. В період часу, відповідний інкримінованому діянню ОСОБА_7 в тимчасово хворобливому стані не знаходився. На момент обстеження ОСОБА_7 будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, недоумством не страждає. Неможливо виключити наявності у ОСОБА_7 характерологічних порушень в формі змішаного розладу особистості, але для постановки даного діагнозу бракує анамнестичних даних. За своїм психічним станом ОСОБА_7 в повному обсязі може усвідомлювати свої дії і керувати ними. За своїм психічним станом застосування до нього примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вищенаведені докази є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 , органом досудового розслідування:

19.08.2020 року, приблизно о 22-00 год, ОСОБА_7 знаходився на території подвір`я свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та побачив, як його сусід ОСОБА_9 , що проживає у будинку АДРЕСА_2 , знаходячись біля паркану, який розташований між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , почав робити зауваження ОСОБА_7 з приводу того, що він гучно слухає музику. Зазначена поведінка ОСОБА_9 обурила ОСОБА_7 , внаслідок чого, в зазначений час, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, між ними виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на умисне противоправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_7 направився у бік будинку, розташованого на території його домоволодіння, де взяв ручку-пістолет, що є саморобною гладкоствольною однозарядною вогнепальною стрілецькою зброєю, придатною для проведення пострілів. В цей час потерпілий ОСОБА_9 знаходився у зазначеному вище місці свого подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі, ОСОБА_7 , у зазначений час, знаходячись на території свого домоволодіння, з метою спричинення смерті ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, направив дуло ручки-пістолету в бік потерпілого та здійснив постріл в ОСОБА_9 , внаслідок чого останньому спричинено наступні тілесні ушкодження: вогнепальне, сліпе, дробове поранення передньої черевної стінки, проникаюче у черевну порожнину з пошкодженням тонкої кишки, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Після вказаних дій, ОСОБА_7 , вважаючи, що виконав всі дії, які є необхідними для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_9 , побоюючись бути затриманим на місці вчинення кримінального правопорушення, з місця вчинення злочину зник.

Разом з тим, злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали віл волі ОСОБА_7 , оскільки потерпілий ОСОБА_9 , своєчасно, із вказаними тілесними ушкодженнями був доставлений до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська», внаслідок чого наслідки у виді смерті останнього не наступили.

Умисні дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

На думку колегії суддів, суд І інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано невірно та перекваліфікував його дії на ч. 1 ст. 121 КК України, з наступних підстав.

В постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 17.09.2020 року у справі № 206/4163/19, в якій досліджував питання відмежування замаху на вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, зазначено наступне.

Відповідно до ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Тобто, із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа, за невизначеного умислу, одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к тощо.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Так, органом досудового розслідування в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_7 вказано, що злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , оскільки потерпілий ОСОБА_9 , із вказаними тілесними ушкодженнями, був своєчасно доставлений до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська», внаслідок чого наслідки у виді смерті останнього не наступили.

Однак, згідно з показами обвинуваченого, коли 19.08.2020 року відбувся конфлікт з потерпілим, було темно, не було нічого видно, ОСОБА_10 не дуже добре бачив, де стояв потерпілий, бачив лише його силует в темряві. Постріл, який здійснив ОСОБА_10 із вказаного предмету, він намагався здійснити по низу, в землю. ОСОБА_10 не хотів влучити в тулуб потерпілого Мандрики. ОСОБА_10 дізнався, що влучив в живіт ОСОБА_11 вже після свого затримання. Одразу після пострілу ОСОБА_10 не бачив, куди він влучив. Своїм пострілом, який він здійснив 19.08.2020, ОСОБА_10 не хотів завдати тілесні ушкодження ОСОБА_11 , він хотів його лише налякати, попередити. На думку ОСОБА_10 , із вказаного предмета, з якого він стріляв, неможливо вбити ні людину, ні тварину. 19.08.2020 ОСОБА_10 стріляв із вказаного предмета в бік Мандрики один раз, а за декілька днів до цього також стріляв. У ОСОБА_10 була можливість після одного пострілу, який він здійснив, перезарядити вказаний пристрій і знов вистрілити з нього. ОСОБА_10 не перезаряджав вказаний пристрій, щоб ще раз вистрілити, оскільки не бажав цього.

Відповідно до показів потерпілого ОСОБА_9 , після пострілу він одразу побіг у подвір`я та в подальшому до хати, свідомість потерпілий не втрачав, після пострілу, коли потерпілий увійшов до будинку, він ОСОБА_10 не бачив, але в подальшому чув, коли ОСОБА_11 вже забирала «швидка», як ОСОБА_10 цікавився, чи живий потерпілий.

Так, згідно показів обвинуваченого та потерпілого, перед подією злочину між ним був словесний конфлікт, до цього також були неодноразові конфлікти, проте, висловлювання погроз з боку обвинуваченого вбивством на адресу потерпілого, судом не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що медична допомога була надана потерпілому не одразу, а через деякий час з моменту спричинення тілесного ушкодження. За цей час потерпілий самостійно дістався з місця події до свого будинку, в подальшому доставлений швидкою допомогою до лікарні.

Як вбачається з висновку експертизи, зокрема зброї, надане на дослідження інородне тіло, яке було вилучено з передньої черевної стінки потерпілого ОСОБА_9 , є уніфікованою металевою сферичною кулею діаметром 6 мм, господарсько-побутового призначення. Надані на дослідження 6 предметів, схожих на патрони, до боєприпасів не відносяться, а є будівельно-монтажними патронами кільцевого запалення, групи Д-2, калібру 6,8х22 мм, промислового виробництва, які не призначені для ураженні цілі, а мають виробниче призначення використання в порохових монтажних інструментах та промисловому обладнанні.

Згідно показів експерта ОСОБА_44 , якби потерпілий перед тим, як отримав поранення, поїв, то його одужання проходило б важче, до смерті потерпілого могло би призвести поранення кишківника, а сам предмет не міг.

Таким чином, з показань самого обвинуваченого, потерпілого, експертів, висновків експертиз, вбачається, що перед вчиненням пострілу ОСОБА_7 усвідомлював, з якої зброї він збирається вчинити постріл (на його думку з такої зброї неможливо вбити людину), з метою налякати, попередити потерпілого, з яким у нього виник словесний конфлікт. Після вчинення обвинуваченим пострілу із саморобної зброї в потерпілого ОСОБА_7 бачив та усвідомлював, що потерпілий залишався живим, однак, не здійснював дій щодо доведення інкримінованого йому наміру до кінця, та залишив місце події, повернувшись додому.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить про наявність у нього неконкретизованого умислу на настання будь-яких наслідків у результаті вчинених дій, у тому числі й можливої смерті потерпілого, проте, підстав стверджувати, що в момент вчинення пострілу ОСОБА_7 бажав настання лише одного конкретного наслідку, а саме у виді смерті потерпілого, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що перелічені обставини свідчать про наявність у обвинуваченого непрямого альтернативного умислу на настання будь-яких наслідків у результаті вчинених дій, у тому числі, й тяжкого тілесного ушкодження або можливої смерті потерпілого, при встановленні якого відповідальність настає залежно від фактично заподіяних наслідків.

ОСОБА_7 , заподіюючи потерпілому тяжке тілесне ушкодження, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо припускав їх настання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що у даному випадку дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином, формулювання стороною обвинувачення про наявність у обвинуваченого умислу саме на вбивство потерпілого та необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій прояв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Колегія суддів, враховуючи вищенаведене, вважає, що суд І інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність зміни кваліфікації дій ОСОБА_7 , на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України, з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про визнання доказів по справі недопустимими, колегія суддів зазначає наступне.

Захисник ОСОБА_6 просить визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 20.08.2020 року, на підставі ст. 86 КПК України, та виключити вказаний протокол разом з додатками, з числа доказів, посилається на те, що вказаний доказ отримано внаслідок порушення прав людини і основоположних свобод, із недотриманням порядку, встановленого КПК України, а тому він є недопустимим.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 236 КПК України, ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Незалежно від стадії цієї слідчої дії слідчий, прокурор, інша службова особа, яка бере участь у проведенні обшуку, зобов`язані допустити на місце його проведення захисника чи адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу.

Обшук особи здійснюється особами тієї самої статі у присутності адвоката, представника на вимогу такої особи. Неявка адвоката, представника для участі у проведенні обшуку особи протягом трьох годин не перешкоджає проведенню обшуку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії.

Аналіз наведених норм свідчить, що участь адвоката при проведенні обшуку не є автоматично обов`язковою, його участь має забезпечуватися особою, яка має бажання користуватися правовою допомогою. Разом з цим, недопущення адвоката, який прибув на місце проведення обшуку, є істотним порушенням закону і може зумовити визнання отриманих доказів недопустимими. При цьому, обов`язок доказування недопущення до участі в обшуку покладається на сторону захисту, яка зобов`язана довести це в суді під час судового провадження.

З протоколу огляду місця події від 20.08.2020 року та відеозапису до нього вбачається, що за адресою: м. Слов`янськ, по вул. Героїв України, 50, проведено огляд з 07 год 05 хв по 08 год 18 хв, в ході якого виявлено та вилучено металевий пристрій, візуально схожий на «самопал», виявлені в каналі ствола три металевих кульки та один патрон, п`ять предметів, візуально схожі на патрони, та дві металеві кульки. Огляд проводився в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його батька ОСОБА_45 . ОСОБА_7 роз`яснені вимоги ст. 63 Конституції України.

Як вбачається з протоколу затримання обвинуваченого від 20.08.2020 року, ОСОБА_7 було затримано 20.08.2020 року о 05 год 30 хв, під час затримання був присутній захисник ОСОБА_6 .

Таким чином обвинувачений на час проведення огляду був забезпечений захисником.

Відомості про те, що ОСОБА_7 під час огляду вимагав забезпечити участь захисника під час вказаної слідчої дії, або недопущення захисника ОСОБА_6 до вказаної слідчої дії на відеозаписі до протоколу відсутні.

Таким чином, на думку колегії суддів, право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист не порушено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що обвинувачений після роз`яснення йому статті 63 Конституції України давав свідчення, також не впливає на його права, оскільки з відеозапису до протоколу огляду вбачається, що ОСОБА_7 добровільно давав пояснення, будь-якого впливу з боку працівників поліції судом не зафіксовано.

Крім того, обшук житла є примусовою слідчою дією, яка може бути проведена не залежно від згоди особи у якої проводиться обшук та надання нею пояснень щодо відшукуваних предметів злочину.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_6 про визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події від 20.08.2020 року, на підставі ст. 86 КПК України, оскільки вказаний доказ, нібито, отримано внаслідок порушення прав людини і основоположних свобод, із недотриманням порядку, встановленого КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про визнання недопустимими доказами: висновок експерта № 354 від 28.10.2020 року, складений судово - медичним експертом ОСОБА_32 ; висновок експерта № 307 від 22.09.2020, складений судово- медичним експертом ОСОБА_32 ; висновок експерта № 6-353 від 18.09.2020, складений експертом ОСОБА_46 ; висновок експерта № 8-729 від 30.10.2020, складений експертом ОСОБА_47 ; висновок судово-психіатричного експерта № 582 від 29.09.2020, складений лікарями-психіатрами КНП ОКПЛ м. Слов`янська ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , оскільки на думку захисника, відсутні джерела їх походження, колегія суддів зазначає наступне.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги захисника, що матеріали справи не містять жодного процесуального рішення про призначення відповідальних за проведення вищевказаних експертиз, у зв`язку з чим, вказані висновки експертиз, нібито, є недопустимими, не є слушними, оскільки кримінальним процесуальним законом не передбачено долучення зазначених розпорядчих документів щодо визначення експерта, який буде проводити експертизу.

Як вбачається з висновків експертиз, останні проведені компетентними особами, які наділені певними повноваженнями, та які попереджені про кримінальну відповідальність.

Щодо посилань захисника на те, що дві з вищенаведених експертиз проведено експертами системи МВС України, до якої відноситься орган досудового розслідування СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області, а отже експерти перебували в службовій залежності від сторони обвинувачення, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки положеннями КПК України та Закону України «Про судову експертизу» передбачена незалежність судового експерта, сама по собі належність експертної установи до МВС України, без належного доведення про втручання в діяльність експерта, не може свідчити про його упередженість та залежність від органу досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений не був повідомлений про призначення та проведення експертиз, а отже не міг реалізувати право на відвід експерта, бо не був присутній під час призначення експертизи, і як наслідок вказаним незабезпеченням права на відвід порушено право останнього на захист, передбачене ст. 17 КПК України, не є слушними, оскільки положення КПК, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом. Не є виключенням і можливість органу досудового розслідування вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо це сприятиме ходу досудового розслідування в цілому. При цьому у деяких випадках судові експертизи є обов`язковими, проведення яких не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження. КПК не покладає на слідчого обов`язку повідомляти підозрювану особу про проведення експертизи.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що з метою реалізації прав обвинуваченого, останні заявляли клопотання слідчому про проведення необхідної експертизи та перелік питань, які необхідно поставити перед експертом, та які слідчим не були розглянуті або відхилені.

Колегія суддів вважає, що посилання захисника на недопустимість висновку експерта № 307 від 22.09.2020 про ступень тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_9 , оскільки остання ґрунтується на вивченні експертом медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення № 1 МКЛ м. Слов`янська № 849/168/857 на ім`я ОСОБА_9 , 1985 р.н., яка відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать відомості, які можуть становити лікарську таємницю, та слідчим не витребовувалась відповідно до вимог ст. 163, ч. 2 ст. 245 КПК України, також є безпідставними, оскільки положеннями ст. 93 КПК України передбачено право сторони обвинувачення на збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок; проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку витребування слідчим медичної картки стаціонарного хворого потерпілого, в порядку ст. 93 КПК України, не суперечить вимогам КПК, та жодним чином не порушує прав обвинуваченого.

Крім того, як вбачається з постанови слідчого від 16.09.2020 року, для проведення експертизи слідчим ОСОБА_50 в експертну установу були направлені матеріали кримінального провадження та картка стаціонарного хворого № 849/168/857.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість висновку експерта № 354 від 28.10.2020, який базується на висновку експерта № 307 від 16.09.2020, якого в природі взагалі не існує, оскільки експертиза № 307 лише розпочата 16.09.2020 та закінчена лише 22.09.2020, тобто станом на 16.09.2020 жодного висновку цього експерта по цій справі не було, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з висновку № 307, експертиза розпочата 16.09.2020 та закінчена 22.09.2020, проводилась відносно ОСОБА_9 , що дає змогу встановити приналежність вказаної експертизи до цієї справи.

Що стосується доводів захисника про недопустимість доказів, а саме - висновку судово-хімічної експертизи № 6-353 від 18.09.2020, висновку молекулярно-генетичної експертизи № 8-729 від 30.10.2020, а також висновку експертизи зброї № 2-498 від 28.09.2020, які складались експертами Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, зокрема, що стосується тієї обставини, що на досудовому розслідуванні слідчим було винесено постанову від 07.09.2020 про призначення комплексної судово-хімічної, молекулярно-генетичної та балістичної експертизи, а фактично, замість однієї (комплексної) експертизи та складання одного висновку експертів, проведено 3 (три) окремі експертизи - судово-хімічну, молекулярно-генетичну та експертизу зброї, що суперечить вимогам ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» та п. п. 4.4, 4.16 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за № 705/3145, суд І інстанції правильно взяв їх до уваги та в своєму рішенні правильно зазначив, що прямої заборони на складання експертами у комплексній судовій експертизі окремих висновків, згідно компетенції кожного з експертів, немає.

Крім того, складання окремих висновків експертів в такому випадку передбачено безпосередньо Інструкцією з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2017 № 591, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.08.2017 за № 1024/30892, яка, згідно п. 1 розділу І «Загальні положення», встановлює організаційно-управлінські засади діяльності Експертної служби МВС (Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС (далі - ДНДЕКЦ) та науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів (далі - НДЕКЦ)) з приймання, реєстрації, обліку, зберігання, дослідження та повернення ініціатору матеріалів, що надходять для проведення судової експертизи, експертних досліджень, та оформлення їх результатів (далі - експертне провадження).

Як вбачається з п. 9 розділу VI «Складові частини висновку експерта, експертного дослідження, повідомлення про неможливість проведення експертизи, клопотання експерта», що стосується особливостей оформлення висновку експерта за результатами проведення комплексної експертизи, під час проведення комплексної судової експертизи (двома і більше судовими експертами) складається спільний висновок, який підписують усі судові експерти. Згідно з частиною восьмою статті 101 Кримінального процесуального кодексу України може складатися кілька висновків експертів відповідно до експертних спеціальностей з обов`язковим відображенням цього факту у вступній частині висновку експерта.

Згідно частини 8 статті 101 КПК України, якщо для проведення експертизи залучається кілька експертів, експерти мають право скласти один висновок або окремі висновки.

Отже, норми чинного законодавства, в тому числі й Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.01.1998 року № 53/5 та Закон України «Про судову експертизу», на які посилається захисник, не забороняють складання окремих висновків експертами при проведенні комплексної судової експертизи.

Висновки проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження експертизи надані в межах компетенції експертів, порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи не встановлено, нових вихідних даних не здобуто, а тому, на думку колегії суддів, зазначені докази є допустимими та такими, що жодним чином не порушують права обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, яка зазначила, що про умисел обвинуваченого ОСОБА_7 на вбивство потерпілого ОСОБА_9 свідчить знаряддя злочину, а саме вогнепальна зброя, спосіб нанесення, характер і локалізація тілесних ушкоджень, зокрема в місце розташування життєво важливо органу людини живота, цілеспрямованість дій обвинуваченого, який умисно наніс потерпілому вогнепальне поранення. На думку прокурора, зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_7 безумовно свідчать про умисел та спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого. Вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення правопорушення до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому було своєчасно надано медичну допомогу.

На думку колегії суддів, зазначені доводи прокурора спростовуються фактичними обставинами справи, показами обвинуваченого, потерпілого, експертами та іншими доказами, наведеними у вироку, яким дана належна правова оцінка.

В постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 17.09.2020 року у справі № 206/4163/19, в якій досліджував питання відмежування замаху на вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, зазначено наступне.

Відповідно до ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Тобто, із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа, за невизначеного умислу, одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к тощо.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Згідно показів обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого Мандрики, перед подією злочину між ним був словесний конфлікт, до цього також були неодноразові конфлікти, проте, висловлювання погроз з боку обвинуваченого вбивством на адресу потерпілого, не було.

Колегія суддів зазначає, що медична допомога була надана потерпілому не одразу, а через деякий час з моменту спричинення тілесного ушкодження. За цей час потерпілий самостійно дістався з місця події до свого будинку, в подальшому доставлений швидкою допомогою до лікарні.

Як вбачається з висновку експертизи, зокрема зброї, надане на дослідження інородне тіло, яке було вилучено з передньої черевної стінки потерпілого ОСОБА_9 , є уніфікованою металевою сферичною кулею діаметром 6 мм, господарсько-побутового призначення. Надані на дослідження 6 предметів, схожих на патрони, до боєприпасів не відносяться, а є будівельно-монтажними патронами кільцевого запалення, групи Д-2, калібру 6,8х22 мм, промислового виробництва, які не призначені для ураженні цілі, а мають виробниче призначення використання в порохових монтажних інструментах та промисловому обладнанні.

Згідно показів експерта ОСОБА_44 , якби потерпілий перед тим, як отримав поранення, поїв, то його одужання проходило б важче, до смерті потерпілого могло би призвести поранення кишківника, а сам предмет не міг.

Таким чином, з показань обвинуваченого, потерпілого, експертів, висновків експертиз, вбачається, що перед вчиненням пострілу ОСОБА_7 усвідомлював, з якої зброї він збирається вчинити постріл, з метою налякати, попередити потерпілого, з яким у нього виник словесний конфлікт, після вчинення обвинуваченим пострілу із саморобної зброї в потерпілого ОСОБА_7 бачив та усвідомлював, що потерпілий залишався живим, однак, не здійснював дій щодо доведення інкримінованого йому наміру до кінця, та залишив місце події, повернувшись додому.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить про наявність у нього неконкретизованого умислу на настання будь-яких наслідків у результаті вчинених дій, проте, підстав стверджувати, що в момент вчинення пострілу ОСОБА_7 бажав настання лише одного конкретного наслідку, а саме у виді смерті потерпілого, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що перелічені обставини свідчать про наявність у обвинуваченого непрямого альтернативного умислу на настання будь-яких наслідків у результаті вчинених дій, у тому числі, й тяжкого тілесного ушкодження або можливої смерті потерпілого, при встановленні якого відповідальність настає залежно від фактично заподіяних наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що у даному випадку дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу саме на вбивство потерпілого та необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій прояв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Колегія суддів, враховуючи вищенаведене, вважає, що суд І інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність зміни кваліфікації дій ОСОБА_7 , на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України, з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

За таких обставин, на думку колегії суддів, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На думку колегії суддів міра покарання ОСОБА_7 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочинів, які відносяться до тяжких злочинів, конкретних обставин справи, даних про його особу, який провину не визнав, раніше не судимий, не обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, неодружений, неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб на утриманні не має, працює, за місцем роботи зарекомендував себе з позитивного боку.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене судом І інстанції покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України,у виді 8 років позбавлення волі, є саме таким.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких суттєвих порушень КПК або КК України, які б тягли за собою скасування вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора ОСОБА_8 таапеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: