Справа № 131/800/25
Провадження №11-кп/801/1003/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000053, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.08.2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Скитка Липовецького району Вінницької області, зареєстровану по АДРЕСА_1 , проживаючу по АДРЕСА_2 , громадянку України, раніше не судимої,

визнаною винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, та засуджено

- за ч. 1 ст. 361 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00грн. /сімнадцять тисяч гривень/;

- за ч. 2 ст. 361 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки;

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року шести місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України, покладено на ОСОБА_9 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання з речовими доказами.

В С Т А Н О В И В:

На початку літа 2023 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_9 на прохання ОСОБА_10 , який являється останній свекром, перевірила наявність коштів на його картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритому в AT КБ «ПриватБанк» внаслідок чого на ґрунті довірливих відносин отримала дані для доступу до інформації вищезазначеного банківського рахунку ОСОБА_10 , після отримання яких ввійшла, за допомогою ведення паролю, пін-коду з прикріпленням до свого мобільного номера телефону НОМЕР_2 , до автоматизованої інформаційної системи AT КБ «ПриватБанк» «Privat24», яка була встановлена на мобільному телефоні останньої, та здійснила перевірку наявності коштів, після завершення якої вийшла з автоматизованої інформаційної системи AT КБ «ПриватБанк» «Privat24».

В подальшому, ОСОБА_9 27 вересня 2024 року близько 10 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання в будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи з керування банківськими рахунками AT КБ «ПРИВАТБАНК», діючи з корисливих мотивів, шляхом введення пін-коду, який знала заздалегідь, не узгоджуючи свої дії з ОСОБА_10 , здійснила вхід до особистого кабінету останнього, мобільного додатку «Приват24», який діє на підставі банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011р., авторські права на який належать АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який був встановлений на мобільний телефон марки «OSCAL», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 з сім-картою мобільного оператору зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , та від імені ОСОБА_10 несанкціоновано втрутилася до інформаційної (автоматизованої) системи мобільного додатку «Приват24», де здійснила перерахунок грошових коштів в сумі 7035,00грн. з банківського рахунку НОМЕР_5 потерпілого на свою банківську картку № НОМЕР_6 з метою здійснення несанкціонованої транзакції.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, - несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

Крім того, 27 вересня 2024 року о 10 год. 04 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, що знаходиться по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що згідно указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє на підставі указу Президента України № 469/2024 від 23.07.2024 року на 90 діб з 12.08.2024 року (затверджений Законом № 3891-IX від 23.07.2024р.), використовуючи свій мобільний телефон марки «OSCAL», не узгоджуючи свої дії з ОСОБА_10 , увійшла в мобільний додаток «Приват24», від якого їй було відомо пароль, та з банківського рахунку, відкритого в AT КБ «ПриватБанк» НОМЕР_7 , держателем якої являється ОСОБА_10 , здійснила переказ грошових коштів у сумі 7035,00грн. на банківську картку, яка відкрита в AT «Ощадбанк» № НОМЕР_6 рахунок НОМЕР_8 , держателем якої являється ОСОБА_9 , тим самим таємно викрала вказані грошові кошти.

В подальшому ОСОБА_9 розпорядилася даними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала матеріального збитку потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 7035,00грн.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_9 близько 06 години 30 хвилин 30 вересня 2024 року, перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, що знаходиться по АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи з керування банківськими рахунками AT КБ «ПРИВАТБАНК», діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом введення пін-коду, який знала заздалегідь, не узгоджуючи свої дії з ОСОБА_10 , здійснила вхід до особистого кабінету останнього, мобільного додатку «Приват24», який діє на підставі банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011р, авторські права на який належать AT КБ «ПРИВАТБАНК», який був встановлений на мобільний телефон марки «OSCAL», ІМЕН НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 з сім-картою мобільного оператору зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 та від імені ОСОБА_10 несанкціоновано втрутилась до інформаційної (автоматизованої) системи мобільного додатку «Приват24», де здійснила перерахунок грошових коштів в сумі 3517,50грн. з банківського рахунку НОМЕР_7 потерпілого на свою банківську картку № НОМЕР_6 з метою здійснення несанкціонованої транзакції.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361 КК України, - несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, вчинене повторно.

Крім того, 30 вересня 2024 року о 06 год. 19 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, що знаходиться по АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що згідно указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє на підставі указу Президента України № 469/2024 від 23.07.2024 року на 90 діб з 12.08.2024 року (затверджений Законом № 3891-IX від 23.07.2024р.), використовуючи мобільний телефон марки «OSCAL», який належить їй, не узгоджуючи свої дії з ОСОБА_10 , увійшла в мобільний додаток «Приват24», від якого їй було відомо пароль заздалегідь з банківського рахунку, відкритого в AT КБ «ПриватБанк» НОМЕР_7 , держателем якої являється ОСОБА_10 , здійснила переказ грошових коштів у сумі 3517,50 грн. на банківську картку, яка відкрита в AT «Ощадбанк» № НОМЕР_6 , рахунок НОМЕР_8 , держателем якої являється ОСОБА_9 , тим самим таємно викрала вказані грошові кошти.

Після чого ОСОБА_9 розпорядилася даними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала матеріального збитку потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 3517,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення питання щодо речового доказу - мобільного телефону марки «OSCAL», чорного кольору. На підставі ст. 96-1, п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію мобільного телефону марки «OSCAL», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , конфіскувавши його у власність держави. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про те, що строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту проголошення вироку суду, вказавши, що початок іспитового строку ОСОБА_9 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення вироку не взяв до уваги вимоги статей 96-1, 96-2 КК України та безпідставно не застосував спеціальну конфіскацію до мобільного телефону марки «OSCAL», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 , що призвело до неправильно застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також вказує, що суд при призначенні ОСОБА_9 остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнив її від відбування покарання з випробуванням терміном один рік шість місяців та вказав, що строк відбування покарання необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку суду, хоча в даному випадку необхідно обчислювати саме початок іспитового строку, а не строк відбування покарання.

В судове засідання не з`явилась обвинувачена ОСОБА_9 , належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Адвокат ОСОБА_7 зазначив, що судове засідання двічі переносилось за його клопотанням у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 не могла змоги бути присутньою. Також повідомив, що сама ОСОБА_9 не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги прокурора без її участі, а тому адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої. Прокурор ОСОБА_6 зазначив, що в апеляційній скарзі не йдеться про погіршення становища обвинуваченої ОСОБА_9 , а тому вважав за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, а вирок суду змінити.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вказав, що така позиція погодження з підзахисною ОСОБА_9 , не заперечував проти проведення судового засідання у відсутність обвинуваченої.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги з уточненнями, колегія суддів дійшла висновку, що уточнена апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.361, ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація її дій, а також вид та розмір призначеного судом покарання, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ….

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Крім того, за змістом п. 12 ч. 1 ст. 368, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. У разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Цих вимог закону України про кримінальну відповідальність, при ухваленні вироку, суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Так, за обставин, встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_9 вчинила інкриміновані їй злочини за допомогою мобільного телефону марки «OSCAL», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 , тобто вказане майно відповідає ознакам, визначеним п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, та, на підставі ст. 96-1 КК України, підлягає спеціальній конфіскації у власність держави.

Між тим, суд вказаний мобільний телефон повернув обвинуваченій ОСОБА_9 під час вирішення питання про долю речових доказів в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України та не застосував положення закону України про кримінальну відповідальність про спеціальну конфіскацію.

Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Стосовно доводів прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині визначення обвинуваченому строку відбування покарання, то такі є слушними.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 1 ст. 78 КК України визначено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Як слідує з роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст. 75 КК України.

Таким чином, у разі застосування ст. 75 КК України, особа не відбуває покарання, а звільняється від його відбування на час дії іспитового строку, який обчислюється з моменту проголошення вироку. Лише у разі невиконання особою обов`язків, встановлених судом, систематичного вчинення адміністративних правопорушень або вчинення нового кримінального правопорушення під час дії іспитового строку, є підставою для направлення засудженого для відбування покарання (ст. 78 КК України).

Втім, наведених вимог закону суд першої інстанції у повному обсязі не дотримався та, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, помилково визначив, що строк відбування покарання обвинуваченій слід рахувати з моменту проголошення вироку.

У той же час, враховуючи, що ОСОБА_9 не відбуває покарання, а звільнена від його відбування на час дії іспитового строку, їй слід визначити початок обчислення іспитового строку, а не початок обчислення строку відбування покарання.

Отже, з оскарженого вироку слід виключити посилання на обчислення строку відбування покарання ОСОБА_9 з моменту проголошення вироку та зазначити, що іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців, встановлений ОСОБА_9 , слід обчислювати з часу проголошення вироку, тобто з 05.08.2025 року

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, через незастосування положень ст.ст. 96-1, 96-2 КК України та неправильне застосування ст. 75 КК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні, із застосування до обвинуваченого заходів кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації, яка полягає в конфіскації у власність держави знаряддя вчинення кримінального правопорушення - мобільного телефону марки «OSCAL», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 , а також виключенню з вироку посилання на обчислення строку покарання ОСОБА_9 з моменту проголошення вироку, зазначивши, що іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців, встановлений ОСОБА_9 , слід обчислювати з часу проголошення вироку, тобто з 05.08.2025 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.08.2025 року відносно ОСОБА_9 - змінити в частині вирішення долі речових доказів.

На підставі ст. 96-1, п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію щодо мобільного телефону марки «OSCAL», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 , конфіскувавши його у власність держави.

Виключити з вироку посилання на обчислення строку покарання ОСОБА_9 з моменту проголошення вироку, зазначивши, що іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців, встановлений ОСОБА_9 , слід обчислювати з часу проголошення вироку, тобто з 05.08.2025 року.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4