Дата документу 25.11.2025 Справа № 333/5956/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/937/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/5956/24Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.128 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Рославль Республіка Білорусь, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

26.03.2024 приблизно в період часу з 11 години до 11 години 30 хвилин на території домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин між ними та на побутовому підґрунті сталася словесна сварка. Під час цієї сварки ОСОБА_9 діючи не умисно, внаслідок власної злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, хоча повинна була і могла їх передбачити діючи з більшою обачністю, перебуваючи навпроти ОСОБА_7 , відштовхнула її двома руками в область тулубу з силою від себе. В результаті чого потерпіла втратила рівновагу та з висоти власного зросту впала на бордюр, вдарившись лівою боковою поверхнею тіла. Внаслідок чого ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого колінного суглоба: частковий розрив передньої хрестоподібної зв`язки, забій латеральних виростків стегнової та великогомілкової кісток, а також голівки малогомілкової кістки, параартикулярний набряк, синовіїт (випіт в порожнину суглоба), що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ст.128 КК, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Їй призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачена просила вирок скасувати та ухвалити нове рішення, яким її виправдати, або зняти з неї обов`язки за цивільним позовом, або призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачена зазначила, що судом було порушено вимоги ст.94 КПК щодо оцінки наданих доказів. Так в показах потерпілої та свідка ОСОБА_10 (дочки потерпілої) наявні істотні суперечності, зокрема і в частині місця конфлікту. Свідок ОСОБА_10 зазначила, що ніколи не бачила, щоби вона (обвинувачена) комусь погрожувала, ображала чи кричала на когось, а до вікна свідок підійшла, оскільки почула голосну лайку своєї матері. Також наявні розбіжності і в показах потерпілої та її чоловіка свідка ОСОБА_11 . Потерпіла постійно змінювала свої покази. В судовому засіданні потерпіла зазначала про те, що вона її трясла за плечі та била ногами, проте під час слідчого експерименту вона такого не пояснювала.

Після 26.03.2024 потерпіла знищила високе дерево (ялину), яка росла навпроти вікна коридору впритул до бордюру. На слідчому експерименті потерпіла показала як впала всім тілом на землю, де 26.03.2024 росло дерево, втім на потерпілій не було подряпин від голок ялини. Потерпіла факт наявності дерева приховала, в судовому засіданні зазначила про те, що дерево зрубали до конфлікту, оскільки воно заважало сусідам. Свідок ОСОБА_11 визнав, що 26.03.2024 дерево було, а пізніше це визнала і сама потерпіла.

Досудове розслідування у справі проведено при наявності конфлікту інтересів та упереджено, адже розслідування здійснювалося 4 відділом поліції, де багато років працює рідна сестра потерпілої. Зазначені обставини виключають об`єктивність такого розслідування, а тому всі зібрані у справі докази отримані з порушенням вимог процесуального закону.

Потерпіла не викликала поліцію в день конфлікту, а через два дні привезла до неї правоохоронців, з якими вона разом працює. Зазначеним особам вона пояснила, що потерпіла її двічі вдарила кулаком.

Потерпіла долучила до свого цивільного позову кілька копій одного і того самого касового чека з метою збільшення позовних вимог, не підтвердила медичні призначення, здійснила маніпуляції з медичними документами з метою завищення суми позову, не змогла пояснити здійснений нею переказ лікарю-травматологу, по деяким платежам потерпіла взагалі не пояснила їх зв`язок із лікуванням. Моральна шкода потерпілою взагалі не доведена, оскільки саме потерпіла була ініціатором конфлікту. Посилання потерпілої в обґрунтування моральної шкоди на нібито загрозу для її доньки ОСОБА_10 було спростовано самою донькою потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченої та її захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; потерпілу, прокурора, які заперечили проти скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органом досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку.

Зокрема суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у заподіянні потерпілій необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, обґрунтовано послався на покази допитаної під час судового розгляду потерпілої ОСОБА_7 .

Так, потерпіла зазначила, що в першій половині дня 26.03.2024 у неї стався конфлікт з сусідкою ОСОБА_9 з приводу користування спільним двором та каналізаційною ямою. Під час словесної перепалки між нею та обвинуваченою, остання штовхнула її з силою на витягнуті руки. Від цього поштовху вона впала лівою ногою в області коліна на бордюр, почула хруст в нозі і відчула сильний біль. До цього поштовху обвинувачена її також неодноразово штовхала, в результаті чого вона вдарилася об стіну будинку і пошкодила телефон, а також подряпала руку об стіну.

Ці покази потерпілої, надані нею під час судового розгляду, об`єктивно узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту проведеного за її участю, що оформлено відповідним протоколом від 23.05.2024. Під час цієї слідчої дії потерпіла пояснила та відтворила обставини за яких 26.03.2024 обвинувачена заподіяла їй тілесне ушкодження.

Також суд обґрунтовано послався на покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Зокрема свідок ОСОБА_11 чоловік потерпілої надав суду покази про те, що 26.03.2024 в першій половині дня він пішов з дому по своїм справам, а через 10-15 хвилин йому зателефонувала дружина і повідомила, що невідомий чоловік ходить на подвір`ї. Він терміново пішов додому, підходячи до двору почув сварку між ОСОБА_9 і своєю дружиною ОСОБА_7 , відкрив хвіртку і побачив як його дружину обвинувачена тримала руками, а потім штовхнула на газон. Після чого він допоміг дружині піднятися та зайти в будинок.

Із показів свідка ОСОБА_10 судом було встановлено, що свідок десь в кінці березня до обіду перебувала вдома зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , в цей час мама у вікно побачила невідомого чоловіка, який пройшов через їхній двір. Пізніше свідок чула як ОСОБА_9 сварилася з її мамою через це. Далі через вікно коридору бачила, як ОСОБА_9 штовхнула її маму ОСОБА_7 і мама впала лівим боком на бордюр, вдарилася ногою в області коліна. В цей час до мами підійшов тато і допоміг їй піднятися і зайти в будинок, мама скаржилася на біль в нозі.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив наявність конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вказані в обвинувальному акті час і місці, який стався з приводу використання спільного двору і розташованої там каналізаційної ями. Після завершення цього конфлікту свідок особисто бачив кроваву подряпину на руці потерпілої.

Зважив суд і на висновок судово-медичної експертизи за №503п щодо характеру, локалізації та ступеню тяжкості виявлених у потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Зокрема, відповідно до вказаного висновку експерта у потерпілої було виявлено закриту травму лівого колінного суглоба, яка кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а також синець з саднами в ділянці правої кисті, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Досліджено судом і висновки експертів №838/к, №834/к, №837/к, №835/к, відповідно до яких можливість утворення у потерпілої закритої травми лівого колінного суглобу не виключається за механізмом, який вказувала сама потерпіла ОСОБА_7 , а також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Отже суд першої інстанції дослідив сукупність доказів, представлених в ході змагальної процедури, які з урахуванням обставин цієї справи дозволили з`ясувати усі передбачені статтею 91 КПК обставини і встановити винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про наявність протиріч у показах як потерпілої, так і свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , то вони не можуть вважатися обґрунтованими.

Так, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_9 обвинувачувалася у необережному заподіянні потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження. Як свідок ОСОБА_11 , так і свідок ОСОБА_10 , які були безпосередніми очевидцями конфлікту між обвинуваченою та потерпілою, підтвердили, що вони особисто бачили як обвинувачена під час цього конфлікту штовхнула потерпілу, внаслідок чого потерпіла впала і пошкодила ліву ногу в області коліна об виступаючий бордюр.

При цьому відповідно до висновків експертів, які були досліджені судом, встановлено, що можливість утворення у потерпілої закритої травми лівого колінного суглобу не виключається за механізмом, який вказувала як сама потерпіла ОСОБА_7 , так і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Отже, на переконання колегії суддів, показання потерпілої та свідків є послідовними й такими, що узгоджуються в цілому як між собою, так і з іншими матеріалами кримінального провадження, не містять істотних суперечностей щодо обставин події, яка є предметом розгляду у цьому кримінальному провадженні, і підстав не довіряти їм немає.

Не є слушними і доводи скарги обвинуваченої про допущення судом порушень вимог процесуального закону під час дослідження доказів, оскільки зміст мотивувальної частини вироку свідчить про те, що оцінка доказів у справі здійснена судом у повній відповідності до вимог ст.94 КПК.

Та обставина, що потерпіла під час слідчого експерименту не зазначала про її побиття обвинуваченою, а зазначила про це лише під час судового розгляду, за жодних обставин не свідчить про те, що потерпіла давала неправдиві покази чи постійно їх змінювала, як про це стверджувала обвинувачена у скарзі. Адже під час слідчого експерименту потерпіла відтворювала саме обставини, за яких обвинувачена спричинила їй необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто обставини, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Натомість під час допиту в судовому засіданні потерпіла у довільній формі надала покази про всі обставини вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, в тому числі і про ті, які передували її поштовху обвинуваченою, внаслідок якого вона впала лівою ногою в області коліна на бордюр.

Посилання обвинуваченої у скарзі на ту обставину, що потерпіла звернулася до поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення лише на наступний день, на правильність установлених судом першої інстанції обставин не впливає. Адже, по-перше, у кримінально-правовому розумінні особа стає потерпілою вже з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Кримінальний процесуальний закон пов`язує із поданням заяви про вчинення кримінального правопорушення лише момент виникнення у особи прав і обов`язків потерпілого. По-друге, з цього приводу потерпіла зазначила, що вона не змогла одразу оцінити тяжкість отриманої внаслідок дій обвинуваченої травми, сподіваючись, що біль мине.

При цьому, із показів допитаних свідків судом було встановлено, що до моменту конфлікту з обвинуваченою у потерпілої були відсутні тілесні ушкодження. Будь-яких даних, які би могли свідчити про те, що потерпіла отримала тілесне ушкодження за інших, відмінних від тих, які установив суд обставин, у цій справі не встановлено. Отже наведені обвинуваченою в цій частині доводи на правильність висновків суду першої інстанції жодним чином не впливають.

В апеляційній скарзі обвинувачена також посилалася на ту обставину, що станом на 26.03.2024 на місці, де за показами потерпілої вона впала, росло дерево (ялина), проте потерпіла цей факт приховала.

З приводу таких аргументів обвинуваченої колегія суддів зазначає, що під час апеляційного розгляду потерпіла зазначила про те, що на день вчиненого кримінального правопорушення дерево дійсно було. Проте це дерево (туя), було знизу обрізано та росло на відстані приблизно одного метра від того місця, де вона впала і наявність такого дерева жодним чином не перешкоджала її падінню. Відтак доводи обвинуваченої в цій частині на правильність установлених судом обставин також не впливають і не мають жодного істотного значення для правильного вирішення справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про упередженість органу досудового розслідування, то наведені в цій частині аргументи є лише припущеннями обвинуваченої та нічим об`єктивно не підтверджені. Зокрема матеріали кримінального провадження не містять у собі будь-яких даних про те, що слідчі, які здійснювали досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, є членами сім`ї або близькими родичами потерпілої. Не надано таких відомостей і обвинуваченою. Не наведено обвинуваченою обґрунтування і того, що слідчі у цьому кримінальному провадженні мали особисту заінтересованість в результатах кримінального провадження щодо неї чи наявні інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви у неупередженості слідчих.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять з цього приводу будь-яких заяв, звернень чи скарг ОСОБА_9 до відповідних органів. Відсутні в матеріалах справи і дані про те, що обвинувачена під час досудового розслідування заявляла відвід слідчим з підстав, передбачених ст.77 КПК.

В свою чергу колегія суддів у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження жодних проявів упередженості щодо обвинуваченої з боку органу досудового розслідування не встановила. Слідчі у цьому провадженні діяли відповідно до своїх повноважень і у повній відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Зібрані під час досудового розслідування докази були безпосередньо досліджені судом та обґрунтовано визнані такими, що є належними та допустимими. Отже з цих мотивів колегія суддів не встановила підстав вважати необ`єктивним проведене у цьому кримінальному провадженні досудове розслідування.

В апеляційній скарзі обвинуваченої містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу апеляційного суду і не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Отже, на переконання колегії суддів, будь-яких переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційній скарзі обвинуваченої не наведено. Жодних обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, колегія суддів не встановила.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо незаконності вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою у цьому кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов, відповідно до якого потерпіла просила стягнути з обвинуваченої на свою користь матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у розмірі 53 534 грн. (витрати на лікування та придбання лікарських засобів, препаратів і матеріалів медичного призначення в сумі 15 790 грн., грошову винагороду поліцейського, втрачену нею внаслідок перебування на лікарняному в сумі 37 740 грн., та моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

Дослідивши долучені до цивільного позову докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої підлягають витрати на МРТ в розмірі 1 250 грн, оскільки вказані витрати понесені потерпілою в період лікування та відповідно до медичних призначень. Щодо решти витрат, пов`язаних із лікуванням, то суд відмовив у їх стягненні, оскільки вони не підтвердженні належними фіскальними чеками та/або призначеннями лікарів. Також суд стягнув на користь потерпілої недоотриману нею додаткову грошову винагороду у розмірі 37 744 грн, що було в належний спосіб доведено потерпілою.

Враховуючи наведене доводи апеляційної скарги обвинуваченої про завищення потерпілою позовних вимог щодо вартості лікування колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки суд стягнув з обвинуваченої на користь потерпілої лише вартість проведеного потерпілій МРТ, що було належним чином доведено потерпілою. Заперечень з приводу стягнення на користь потерпілої недоотриманої додаткової грошової винагороди апеляційна скарга обвинуваченої не містить.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо обґрунтованості рішення суду в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, обсягу, глибини і характеру фізичних та душевних страждань, завданих внаслідок отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції правильно встановив, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення потерпілій було заподіяно моральної шкоди, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, завданих внаслідок отриманого тілесного ушкодження. Зокрема, потерпіла проходила курс лікування, у зв`язку із заподіянням їй тілесного ушкодження, відбулися вимушені зміни в житті потерпілої, змінився її звичний спосіб життя.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність потерпілою заподіяння їй моральної шкоди.

Разом із тим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На це вказувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року (справа №752/17832/14-ц, провадження №14-538цс19).

Враховуючи наведене, а також з огляду на характер вчиненого правопорушення, ступінь тяжкості заподіяного потерпілій тілесного ушкодження, відносно нетривале її амбулаторне лікування, яке не було пов`язане із оперативним втручанням чи проведенням потерпілій складних маніпуляцій, відсутність даних про настання для потерпілої довготривалих негативних наслідків у зв`язку із заподіянням їй тілесного ушкодження, а також враховуючи обсяг, глибину і характер фізичних та душевних страждань, яких зазнала потерпіла, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, який стягнутий судом, не відповідає принципам розумності і справедливості.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що обвинувачена є пенсіонеркою, має на утриманні непрацездатну доньку інваліда першої групи, за якою потрібен постійний сторонній догляд; сукупний дохід її сім`ї становить 4 300 грн, а тому розмір визначеного судом відшкодування моральної шкоди може становити надмірний невиправданий тягар для обвинуваченої і її родини, яка перебуває у надскрутному матеріальному становищі.

Відтак, з огляду на зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення суми відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої та відповідно зменшення загальної суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченої, а тому вирок суду в цій частині підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченої - частковому задоволенню.

При цьому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2025 року щодо ОСОБА_9 в цій справі в частині відшкодування моральної шкоди змінити з 40 000 грн на 20 000 грн, а загальну суму відшкодування завданої шкоди змінити з 78 994 грн на 58 994 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4