Справа № 953/1341/25
н/п 1-кс/953/6584/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2025 р. Слідча суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000160 від 08.02.2025, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого, розлученого, дітей на утриманні немає, проходить військову службу в в/ч НОМЕР_1 , звання сержант, т.в.о офіцера відділення поточних бойових дій командного пункту штабу, ВОС -0210003, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

Встановив:

29.09.2025 року слідчий СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000160 від 08.02.2025, звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

На обґрунтування клопотання вказує, що досудовим розслідування встановлено, що 08.02.2025, приблизно о 14:20 годин, ОСОБА_5 , керував технічно справним автомобілем «Mitsubishi L200», р.н. НОМЕР_2 , в якому у якості пасажира на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_7 та рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Ізюм у напрямку м. Чугуєва Харківської області.

Під час руху по вказаній автодорозі в районі 554 км + 200 м ОСОБА_5 , діючи необережно проявивши кримінальну протиправну недбалість, порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:- п. 12.1 ПДР України «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та під час свого руху виїхав на зустрічне ліве для себе узбіччя для обгону автомобілю, який рухався у попутному напрямку не зорієнтувався в дорожній обстановці, обрав таку швидкість руху та такі прийоми керування транспортним засобом при яких, втратив контроль над керуванням автомобілю «Mitsubishi L200», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини на праве, по ходу свого руху узбіччя, де відбулось перекидання автомобілю, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження від яких він помер на місці події.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-17-113-Чт/25 від 22.04.2025, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події причиною смерті пасажира автомобіля «Mitsubishi L200», р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стала сукупна тупа травма тулуба. Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_5 , які згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi L200», р.н. НОМЕР_2 під час свого руху не зорієнтувався в дорожній обстановці, обрав таку швидкість руху та такі прийоми керування транспортним засобом при яких, втратив контроль над керуванням свого автомобілю, внаслідок чого, допустив виїзд за межі проїзної частини на праве, по ходу свого руху узбіччя, де відбулось перекидання автомобілю «Mitsubishi L200», р.н. НОМЕР_2 , що спричинило вище вказані наслідки.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

26.09.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного слідчий та прокурор вказують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а тому просить обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на існування ризиків та обґрунтованість підозри. Слідча також підтримала клопотання.

Підозрюваний та його адвокат заперечували проти задоволення клопотання, просили врахувати всі наявні дані щодо підозрюваного, який є військовослужбовцем, має бойові нагороди та станом на теперішній час виконує бойові завдання, під час ДТП був тверезим, вони їхали на бойові позиції під час ДТП, це є небережним злочином, підозрюваний позитивно характеризується за місцем служби, на виклики слідчого завжди приїзжав протягом усього досудового розслідування 6 місяців, і що він потрібен на захисту держави і більше користі принесене на фронті ніж у СІЗО. Просили відмовити у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати відносно підозрюваного особисте зобов*язання.

При розгляді клопотання слідчим суддею з пояснень підозрюваного встановлено, що він показання дає добровільно, не затриманий, до нього не застосовувались насильство під час досудового розслідування.

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази встановив, що СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000160 від 08.02.2025, за ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому, факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 26.09.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 є осудною особою, яка досягла 16-річного віку.

Обґрунтованість пред`явленого повідомлення про підозру ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: - протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 08.02.2025; - протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 07.03.2025- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 07.03.2025- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 12.02.2025-висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_7 № 12-17-113-Чт/25 від 22.04.2025.- висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_5 № 12-14/336-А/25 від 09.06.2025- висновокм молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-25/9768-БД від 12.08.202- висновком автотехнічної експертизи технічного стану № 2118/2119/4174/4175 від 15.09.2025, - висновком автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-25/23656-ІТ від 22.09.2025, - висновком комплексної судово-медичної, медико-криміналістичної та автотехнічної експертизи № 08-107/11204/2025 від 04.09.2025, - повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;- медичні довідки на ім`я ОСОБА_5 , - довідка про судимість.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_11 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням, слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання, слідчий суддя вважає встановленими існування ризиків, передбачених п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обґрунтовується тим, що на даний час підозра підтверджується, у тому числі, показами свідків, орган досудового розслідування вважає, що перебуваючи на свободі, підозрюваний матиме можливість здійснити вплив на учасників провадження, вдатись до підкупу, залякування та надання вказівок для дачі вигідних їй свідчень, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків, враховуючи обставини кримінального правопорушення.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Однак, слідча суддя зазначає, що ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України протягом судового засідання не підтвердилися та не доведені належними доказами, оскільки ризик переховування від органів досудового слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності нічим не підтверджений в даному клопотанні, оскільки з моменту ДТП пройшов значний час, випадків ухилення Галустян від явки до слідчого не було, він є військовослужбовцем, перебуває на бойових позиціях, а лише посилання на тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для наявності даного ризику.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання запобіжного заходу слідчою суддею враховані всі представлені під час розгляду клопотання дані по особі підозрюваного, який є 1991 року народження, громадянином України, розлученим, не судимим, військовослужбовцем, виконує бойові завдання, позитивно характеризується за місцем служби, має нагороди.

Всі ці дані по особі підозрюваного та обставини вчинення ним кримінального правопорушення, що вказані в підозрі, встановлення слідчим суддею ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, дані щодо позитивної характеристики з місця служби військовослужбовця, який потрібен на бойових завданнях в період воєнного часу, свідчать про те, що відносно нього можна обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов*язання, не застосовуючи до нього найсуворішого запобіжного засобу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення його поведінки під час досудового розслідування, враховуючи його потреби у захисту Держави в період воєнного часу.

На підставі вищезазначеного, суд клопотання сторони обвинувачення відхиляє та обирає відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов*язання, з відповідними обов*язками, в межах строку досудового розслідування, і вважає, що саме ця міра запобіжного заходу є більш адекватною та виваженою в даному випадку.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

Постановив:

В задоволенні клопотання слідчого, погоджене прокурором про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов*язання, до 26.11.2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, перебування та/або місця роботи, служби;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5) утриматись від спілкування зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Встановити строк дії ухвали до 26.11.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1