ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2744/25 Справа № 191/3158/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника

в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні змінену апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0001027, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Писарівка Кантемировського району Воронезької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року ОСОБА_7 визано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного цим вироком за ст.124 КК України, на підставі ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого у разі перевищення меж необхідної оборони, вчиненого за наступних обставин.

03 липня 2019 року приблизно о 16-00 год. ОСОБА_7 знаходився разом з ОСОБА_9 на узбережжі штучної водойми (ставка) «Червоний», яка розташована між вул.Робоча і вул.Індустріальна у м.Синельникове Дніпропетровської області, де вони вживали спиртні напої. ОСОБА_7 сидів навприсядки напроти ОСОБА_9 , обличчям до водойми. В цей час до них наблизилися ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , при цьому у ОСОБА_10 в руках була цеглина, якою він мав намір вдарити ОСОБА_7 , а у ОСОБА_11 в руках була дерев`яна палка. ОСОБА_7 , помилково оцінюючи дії потерпілого ОСОБА_10 як суспільно небезпечні, перебуваючи у стані уявної оборони, з метою захисту від посягання на себе, але маючі умисел, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , застосовуючи ніж, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що шляхом завдання ударів він може заподіяти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, передбачаючи можливість настання таких наслідків, та бажаючи їх настання, наніс потерпілому ОСОБА_10 , який стояв навпроти ОСОБА_7 , рухом правої руки із затисненим у ній ножом не менше трьох ударів в область черевної порожнини, грудної клітки зліва і клубової ділянки зліва, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення живота з ушкодженням парієнтальної очеревини та великого сальнику, гемоперитонеумом (кров в черевній порожнині), непроникаючих ножових поранень грудної клітки зліва і клубової ділянки зліва, які у своїй сукупності та за своїм характером відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя, внаслідок чого 03.07.2019 потерпілій був доставлений до КЗ «Синельниківська ЦРЛ « ДОР».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить вирок Синельниківського міськрайонного суду від 25 червня 2025 року, в частині призначеного покарання, змінити. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.124 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

У іншій частині вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що санкцією ст.124 КК України в редакції Закону №2617-VIII посилена відповідальність обвинуваченого шляхом встановлення покарання у виді позбавлення волі, порівняно з редакцією що діяла до 01 липня 2020 року, тому прокурор вважає, що застосуванню в даному випадку підлягає санкція ст.124 КК України в редакції Закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, де найсуворішим видом покарання було обмеження волі строком два роки. Вказав, що суд першої інстанції, під час призначення покарання ОСОБА_7 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність через застосування закону, який не підлягає застосуванню. Крім того, зауважив, що місцевий суд, керуючись положеннями ч.5 ст.74, п.3 ч.1 ст.49 КК України, ухвалив рішення про застосування до обвинуваченого звільнення від покарання, що є менш сприятливими наслідками, ніж застосування звільнення від кримінальної відповідальності до ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок застосування закону, який не підлягав застосуванню, являються слушними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню за наступних обставин.

Згідно з п.1 та п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п.п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається, зокрема, застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню та незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.

За змістом ч.1 ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться у абз.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

За загальними правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК України).

Санкцією ст.124 КК України в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, було передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

01 липня 2020 року набули чинності зміни до ст.124 КК України, згідно з якими посилена відповідальність за вказане правопорушення та крім вище згаданих видів покарання, ще встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки (Закон №2617-УІІІ від 22 листопада 2018 року). При цьому даним законом диспозицію ст.124 КК України змінено не було.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Санкцією ст.124 КК України в редакції Закону №2617-VIII посилена відповідальність обвинуваченого шляхом встановлення покарання у виді позбавлення волі, порівняно з редакцією, що діяла до 01 липня 2020 року, то застосуванню в даному випадку підлягає санкція ст.124 КК України в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, де найсуворішим видом покарання було обмеження волі строком два роки.

Таким чином, суд першої інстанції, під час призначення покарання ОСОБА_7 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність через застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Крім того, суд першої інстанції, за результатами розгляду справи, керуючись положеннями ч.5 ст.74, п.3 ч.1 ст.49 КК звільнив ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 13 вересня 2023 року у справі №523/18719/14-к зауважила про те, що приймаючи рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи покарання, за наявності підстав до застосування різних видів такого звільнення, суд має застосовувати той, який пов`язаний із більш сприятливими наслідками для особи в контексті приписів закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону.

Проте, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч.5 ст.74, п.3 ч.1 ст.49 КК України ухвалив рішення про застосування до обвинуваченого звільнення від покарання, що є менш сприятливими наслідками, ніж застосування звільнення від кримінальної відповідальності до ОСОБА_7 .

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення ОСОБА_7 покарання та порядку звільнення його від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.124 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4