ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 680/417/25

Провадження № 11-кп/820/686/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001112 від 08 червня 2025 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пилипи-Хребтіївські Новоушицького району Хмельницької області, громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під спостереженням у наркологічному кабінеті КНП «Новоушицька БЛ» Новоушицької селищної ради, відповідно до ст.89 КК України не має судимостей,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно зі ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, 08 червня 2025 року о 17 год 53 хв під час несення служби поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 у складі екіпажу автопатруля, із застосуванням проблискових маячків та звукового сигналу на службовому автомобілі марки «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі Нова Ушиця Загоряни О231103 Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, неподалік села Івашківці зупинив автомобіль «ВАЗ-21099», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення п.9.8 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306, а саме за рух поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар.

У ході опрацювання повідомлення поліцейським СРПП ОСОБА_8 було встановлено, що ОСОБА_7 не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а. Правил дорожнього руху керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У цей час ОСОБА_7 , перебуваючи біля службового автомобіля марки «Renault Dokker», д.н.з НОМЕР_1 , усвідомлюючи, що перед ним працівник Національної поліції, який перебував у форменому одязі із знаками розрізнення, почав розмову з поліцейським СРПП ОСОБА_8 з метою вирішення питання стосовно непритягнення його до адміністративної відповідальності та уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

З цією метою ОСОБА_7 08 червня 2025 року о 18 год 25 хв, перебуваючи поруч із службовим автомобілем, який був припаркований на узбіччі автодороги Нова Ушиця Загоряни О231103 Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, неподалік села Івашківці, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання неодноразово пропонував працівнику поліції ОСОБА_8 , який обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, та відповідно до ч.3 ст.18 КК України є службовою особою Національної поліції України, неправомірну вигоду за непритягнення його до адміністративної відповідальності. Отримавши неодноразову відмову та попередження про кримінальну відповідальність, не залишив своїх спроб уникнути відповідальності шляхом надання неправомірної вигоди працівникові поліції.

Продовжуючи реалізовувати свої спроби, спрямовані на невчинення службовою особою органів Національної поліції поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 дій щодо непритягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, ОСОБА_7 08 червня 2025 року о 18 год 25 хв, перебуваючи поруч із службовим автомобілем, який був припаркований на узбіччі автодороги Нова Ушиця - Загоряни О231103 Кам`янець-Подільського району, неподалік села Івашківці, тримаючи в лівій руці одну купюру номіналом 1 000 (одна тисяча) грн., поклав її у праву передню кишеню формених штанів поліцейського ОСОБА_8 , таким чином надав останньому неправомірну вигоду.

Після цього поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 одразу, діючи відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про запобігання корупції», після відмови від отримання неправомірної вигоди про вказаний факт повідомив керівництво правоохоронного органу Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано як вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.369 КК України, а саме пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за невчинення службовою особою, в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища.

В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати вирок Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 вересня 2025 року в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді 2 років обмеження волі.

Прокурор уважав, що вирок Новоушицького районного суду від 04 вересня 2025 року підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначав, що в порушення вимог закону, незважаючи на те, що ОСОБА_7 визнано винуватим за вчинення корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, його незаконно звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, що є неприпустимим.

Зокрема, місцевим судом достатньою мірою не враховано те, що ОСОБА_7 учинив корупційне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, згідно з досудовою доповіддю виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства.

Посилався на те, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість відповідно до п.4 ч.1 ст.409, ч.2 ст.409 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 проти апеляційної скарги в частині призначеного покарання у виді обмеження волі; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених чинним законодавством.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дав належну юридичну оцінку його діям і відповідно кваліфікував його дії за ч.1 ст.369 КК України.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою допустимих, достатніх та достовірних доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.369 КК України ніким із учасників судового провадження не оспорюється.

Тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність винуватості й кваліфікація його дій в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.4 ч.1 ст.409 КПК України).

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню (п.п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п.2 ч.1 ст.420 КПК України).

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставно призначеного покарання із застосуванням ст.75 КК України, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

З огляду на принципи співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно з усталеною судовою практикою, при призначенні судами кримінального покарання, досліджуючи дані про особу винного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання, залежно від конкретних обставин справи, особи винного, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Водночас, з огляду на положення ст.75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді обмеження волі, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.369 КК України пропозиція чи обіцянка службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища караються штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Призначаючи обвинуваченому покарання за ч.1 ст.369 КК України, місцевий суд урахував, що він вчинив нетяжкий злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває під спостереженням у психіатричному кабінеті, проте перебуває під спостереженням у наркологічному кабінеті КНП «Новоушицька БЛ» Новоушицької селищної ради, в силу ст.89 КК України не судимий.

Згідно із досудовою доповіддю, виправлення ОСОБА_9 неможливе без ізоляції від суспільства. Місцевий суд такий висновок органу пробації вважав рекомендаційним, який може бути врахований при призначенні покарання в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, але не вирішальним при прийнятті судового рішення. з чим погоджується апеляційний суд.

Обставинами, що пом`якшують покарання, враховано визнання вини та щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Суд першої інстанції із врахуванням всіх обставин цього кримінального провадження прийшов до висновку про можливе виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а тому застосував до нього положення ст.ст.75, 76 КК України і звільнив від відбування покарання з випробуванням.

Однак, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, безпідставно застосував ст.75 КК України, з огляду на таке.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, вимоги ст.75 КК України не можуть бути застосовані до осіб, які засуджуються за корупційні кримінальні правопорушення.

Відповідно до примітки ст.45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.210, 354, 364, 3641, 3652, 368-369-2 цього Кодексу.

Вироком місцевого суд ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, тобто, в корупційному кримінальному правопорушенні.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, звільнення обвинуваченого від відбування покарання прямо суперечить вимогам ст.75 КК України.

Отже, місцевим судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосовано закон, який підлягав застосуванню та застосовано закон, який не підлягав застосуванню, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання з ухваленням в цій частині нового вироку згідно з п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України враховує, що останній вчинив нетяжкий злочин.

Обвинувачений ОСОБА_7 є особою передпенсійного віку, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, але утримує господарство, займається вирощуванням сільськогосподарських культур та тваринництвом для особистого споживання і для продажу, не перебуває під спостереженням у психіатричному кабінеті, проте, перебуває під спостереженням у наркологічному кабінеті КНП «Новоушицька БЛ» Новоушицької селищної ради, відповідно до ст.89 КК України не має судимостей.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, враховуються визнання вини та щире каяття.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.369 КК України у виді мінімального розміру штрафу.

Саме таке покарання, на переконання апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде співмірним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку вище наведено підстави для висновку про неможливість застосування ст.75 КК України.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Тому застосування до ОСОБА_9 більш суворого виду покарання у виді обмеження волі, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, буде несправедливим, бо є неспівмірним вчиненому та особі винного.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В іншій частині вирок слід залишити без змін, оскільки він є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3