КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5537/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07 листопада 2025 року включно, без визначення в якості альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року у справі №760/31505/24. Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або визначити розмір застави в межах двадцяти прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 60 500 грн.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, захисник зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Так, сторона обвинувачення не надала достатніх доказів на підтвердження наявних обставин, визначених ст.177 КПК України, які б обґрунтовували доцільність застосування найсуворішого запобіжного заходу, зокрема: можливість ухилення від суду, впливу на свідків, знищення доказів тощо. На переконання захисника, підстави, зазначені в клопотанні прокурора є формальними та шаблонними, не підтверджуються належними доказами.

Зауважує, що раніше ухвалою від 29.11.2024 року Солом`янським районним судом м. Києва вже застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави в розмірі 60 500 грн, що свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а отже - про відсутність невиправданого ризику.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_6 хворіє на туберкульоз та в умовах Київського СІЗО він не отримує належного лікування, що загрожує погіршенням стану здоров`я.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін кримінального провадження про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, про високу імовірність настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, свідчать обставини встановлені судом першої інстанції та які характеризують особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, із застосуванням насильства до потерпілої і в разі визнання його винуватим може бути призначено покарання виключно у виді позбавлення волі. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що під тягарем можливого покарання обвинувачений зможе ухилитись від суду та перешкоджати розгляду кримінального провадження.

Крім того, обвинувачений має не зняті та не погашені судимості, не відбув покарання, яке йому було призначено вироком Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2022 року і обвинувачується у вчиненні нового злочину, в період іспитового строку.

Також, судом обґрунтовано враховано відомості про те, що обвинувачений не має законних джерел доходу, не зайнятий суспільно корисною працею, не має міцних соціальних зв`язків.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини на даний час не мінімізують встановлених ризиків, тому, з урахуванням наведеного, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як про це просить захисник, не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що висновок про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ґрунтується на об`єктивних даних.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Посилання захисника на можливість визначення судом розміру застави не спростовує правильність висновків суду, оскільки суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, та в межах своїх повноважень не визначив розмір застави у кримінальному провадженні і таке рішення є обґрунтованим.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 хворіє та в умовах Київського СІЗО не отримує належного лікування не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. За правилами ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, чинним законодавством визначено порядок та комплекс заходів для надання необхідної та адекватної медичної допомоги, в тому числі і спеціалізованими медичними закладами особам, які перебувають під вартою. До того ж, з долученої апелянтом до апеляційної скарги довідки вбачається, що обвинувачений отримує відповідний курс лікування.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4