КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/569/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 384/119/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурорки ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвокатки ОСОБА_9 , яка представляє інтереси неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05.06.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пушкове Голованівського району, Кіровоградської області, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, безробітного, не одруженого, без утриманців, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки шість місяців, із покладенням відповідно до ст. 76 КК України наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 у дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1 591 гривня 80 копійок.

Ухвалено цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 50 000 гривень моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Як встановлено судом першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 31 грудня 2024 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у домоволодінні АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , де святкував свято «Нового року».

На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_10 виникла сварка, у ході якої у ОСОБА_7 , який знаходився поряд, виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Д

Діючи умисно з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_7 взяв до правої руки ніж та усвідомлюючи наслідки своїх дії у виді отримання потерпілим тілесного ушкодження, здійснив усвідомлений один удар ножем в область задньої стінки грудної клітини.

У результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення задньої стінки грудної клітини.

Дане тілесні ушкодження відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі представниця неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , адвокатка ОСОБА_9 , просить змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, постановивши нове рішення, яким задовольнити вимоги неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди повністю, стягнувши на користь потерпілого 1 000 000 гривень у відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог вказує наступні доводи.

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні тяжкого злочину, вину він визнав повністю, злочин вчинено ним у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілим ОСОБА_10 подано цивільний позов, у якому зазначалось, що він мав святкувати Новий рік у родинному колі; діями ОСОБА_7 йому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, спричинена моральна шкода, погіршився стан його здоров`я, заподіяно душевні та фізичні страждання.

Законними представниками ОСОБА_10 у лікарнях та під час досудового розслідування виступали його батьки, особи з інвалідністю; крім того, ОСОБА_10 після десятиденної відпустки мав прибути на навчання в академію, але внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 був госпіталізований та проходив лікування через ножове поранення.

Підсумовуючи вказане, потерпіла сторона вказує, що ОСОБА_10 через вчинення стосовно нього кримінального правопорушення ОСОБА_7 відстав від навчальної програми, у нього погіршилися відносини із викладачами та курсантами, змінився його уклад життя, емоційний стан, порушився сон, настрій та психологічний стан.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 50 000 гривень у відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим; такий розмір моральної шкоди є заниженим та не відповідає глибині моральних страждань, що їх зазнав потерпілий.

Тобто, судом не достатньо враховано характер страждань потерпілого, стан його здоров`я, наслідки вчинення кримінального правопорушення для потерпілого, істотність вимушених змін буденного життя ОСОБА_10 , а також не мотивовано підстав зменшення суми відшкодування моральної шкоди потерпілому.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката, які заперечили апеляційну скаргу, думку прокурорки, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду першої інстанції оскаржений виключно в частині вирішення цивільного позову.

За вказаних підстав колегія суддів не надає оцінки правильності встановлення судом обставин кримінального правопорушення, повноті дослідження доказів, доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК України правильною.

Аналогічно не надається оцінки дотриманню судом принципів призначення покарання обвинуваченому із урахуванням положень ст. ст. 65-67 КК України, вважаючи призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання належним, достатнім для виправлення та перевиховання, та обґрунтованим.

Щодо вирішення цивільного позову.

Як вимагає ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: 7) чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Статтею 370 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються: п. 2) у разі визнання особи винуватою: рішення про цивільний позов.

Вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: п. 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Глава 9 Кримінального процесуального кодексу України регламентує Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов, виплата винагороди викривачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як встановлює ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду регламентовані ст. 1167 ЦК України, зокрема, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 9 - Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також, слід виходити з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У рішенні ЄСПЛ (справа «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» від 28.05.1985), Суд виснував, що: «…з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги».

Тобто, фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_10 у межах кримінального провадження заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , де він просив стягнути з обвинуваченого моральну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням у розмірі 1 000 000 гривень.

Потерпілий вказував, що протиправними діями обвинуваченого йому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, завдана моральна шкода: суттєво погіршений стан його здоров`я, він зазнав фізичних та душевних страждань.

Оскільки його представниками виступали його батьки (батько-інвалід ІІ групи та матір інвалід дитинства І групи), які, відчуваючи занепокоєння за його здоров`я, самі зазнали психічних та емоційних змін, що, у свою чергу, призвело до отримання ним (потерпілим) психологічної травми.

Крім того, спричинення ОСОБА_7 йому поранення завадило йому вчасно прибути на навчання до академії, погіршено навчальний процес, відносини із іншими курсантами та педагогами.

Вказує, що він втратив душевний спокій та рівновагу, перебував у депресивному стані.

У конкретному випадку, обставини, на які посилається позивач (потерпілий ОСОБА_10 ) в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що потерпілому, дійсно, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, що потягли негативні зміни у його житті, такі як фізичний біль, погіршення стану здоров`я, проходження лікування та реабілітації, негативні переживання та спогади, тривога, важкість виконання повсякденних і побутових справ, вимушена перерва у процесі навчання, протягом певного періоду часу неможливість вести звичайний спосіб життя.

Тому, вирішуючи питання, пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд першої інстанції керувався принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості, тобто відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності, тобто об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості, тобто неупередженого ставлення до всіх учасників спору.

Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Враховуючи, що завдана позивачу (потерпілому) моральна шкода безпосередньо пов`язана з тяжким травмуванням, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості відновлення втраченої психологічної рівноваги.

Водночас, не можна не зауважити, що у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди, варто звернути увагу на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди.

Отже, беручи до уваги наведене, аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, із врахуванням тяжкості вимушених змін у життєвих і навчальних стосунках потерпілого ОСОБА_10 , часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, також враховуючи майновий стан безробітного обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції визначив розмір відшкодування завданої позивачу (потерпілому ОСОБА_10 ) моральної шкоди у сумі 50 000 гривень.

Враховуючи принципи розумності, поміркованості, справедливості та співмірності, про які йшлося вище, вказаний розмір відшкодування спричиненої потерпілому кримінальним правопорушенням моральної шкоди, за встановлених обставин, є достатнім для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, підсумовуючи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінюючи розмір спричиненої кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_10 моральної шкоди, прийшов до правильного висновку при вирішенні цивільного позову.

Стягнений розмір моральної шкоди, з огляду на встановлені обставини та наведене вище, є виваженим, розумним і поміркованим.

Розглянувши даний цивільний позов в кримінальному провадженні, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону і діяв відповідно до ст. 2 КПК України, якими визначено завдання кримінального провадження, зокрема, як охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, та забезпечення щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, що у конкретному провадженні стосувалося законних прав потерпілого.

Таким чином, висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими і погоджується із ними, вважаючи, що вимоги апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, і судове рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатки ОСОБА_9 , яка представляє інтереси неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05.06.2025 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4