Номер провадження 1-кп/243/457/2026
Номер справи 243/46/26
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 09 » січня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4

- законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5

- захисника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру адвоката ОСОБА_6

- представника ювенальної превенції старшого інспектора Ювенальної поліції Краматорського Районного управління поліції ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_7 ;

- представника Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області головного спеціаліста юрисконсульта Відділу профілактичної роботи та соціального захисту дітей Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0000870, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09 серпня 2025 року, яке надійшло з Відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Донецької обласної прокуратури 05 січня 2026 року з Клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 6-го класу Слов`янської спеціалізованої школи №41 Донецької обласної ради, інвалідом не являється, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого статтею 156 частина 2 КК України

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2026 року прокурор Відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Донецької обласної прокуратури ОСОБА_10 подала до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000870, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2025 року відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 156 частина 2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наприкінці липня приблизно 21 липня 2025 року в денний час доби (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені), неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, перебуваючи у під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_2 , вчинив щодо малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг чотирнадцятирічного віку, скориставшись тим, що останній з урахуванням його малолітнього віку не може адекватно сприймати події та усвідомлювати їх наслідки, зняв з останнього штани та торкався ротом та руками статевих органів малолітнього ОСОБА_11 , після чого зняв з себе штани та торкаючись своїми статевими органами, здійснив імітацію статевого акту з останнім, тобто вчинив розпусні дії сексуального характеру, які за своїми ознаками підпадають під склад діяння, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Прокурор Відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав Клопотання про застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_5 .

Малолітній потерпілий - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та представник малолітнього потерпілого - ОСОБА_12 до суду не прибули. Представник малолітнього потерпілого ОСОБА_12 подала заяву про слухання справи за її відсутності, щодо задоволення Клопотання не заперечила.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4 підтримав Клопотання прокурора і просить суд його задовольнити.

Законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 підтримав Клопотання прокурора і просить його задовольнити.

Захисник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру адвокат ОСОБА_6 просить суд задовольнити Клопотання прокурора.

Представник ювенальної превенції старший інспектор Ювенальної поліції Краматорського Районного управління поліції ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_7 підтримав Клопотання прокурора та просив його задовольнити.

Представник Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області головний спеціаліст юрисконсульт Відділу профілактичної роботи та соціального захисту дітей Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області ОСОБА_8 підтримала Клопотання прокурора та просила його задовольнити.

Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , враховуючу думки прокурора, представника ювенальної превенції старшого інспектора Ювенальної поліції Краматорського Районного управління поліції ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_7 , представника Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області головного спеціаліста юрисконсульта Відділу профілактичної роботи та соціального захисту дітей Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області ОСОБА_8 ,перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі статті 97 частина 1 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння ( стаття 97 частина 2 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до статті 105 частина 1 КК України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Суд ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень Глави 29 КПК та Розділу ХІ КК України.

В судовому засіданні встановлено, що наприкінці липня приблизно 21 липня 2025 року в денний час доби (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені), неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, перебуваючи у під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_2 , вчинив щодо малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг чотирнадцятирічного віку, скориставшись тим, що останній з урахуванням його малолітнього віку не може адекватно сприймати події та усвідомлювати їх наслідки, зняв з останнього штани та торкався ротом та руками статевих органів малолітнього ОСОБА_11 , після чого зняв з себе штани та торкаючись своїми статевими органами, здійснив імітацію статевого акту з останнім, тобто вчинив розпусні дії сексуального характеру, які за своїми ознаками підпадають під склад діяння, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на час вчинення злочину йому виповнилось 13 років.

Суб`єктом кримінального правопорушення в силу ст.18 КК України є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Дії неповнолітнього ОСОБА_4 мiстять ознаки суспiльно - небезпечного дiяння, пеpедбаченого статтею 156 частина 2 КК України, а саме розпусні дії щодо малолітньої особи.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого статтею 156 частина 2 КК України, згідно статті 22 КК України ОСОБА_4 не досягнув 16 річного віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 156 частина 2 КК України.

Згідно статті 97 частина 2 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені статтею 105 частина 2 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Примусові заходи виховного характеру є єдиними з заходів кримінального примусу, застосування яких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 484 частина 2 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Відповідно до статті 97 частина 2 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені статтею 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно з статтею 105 частина 2 пункт 3 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Положеннями ст.501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише 2 види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним в ст. 498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.

За ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених особливою частиною Кримінального кодексу України.

З врахування того, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину у скоєному визнав повністю, щиросердечно розкаюється, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не знаходиться, є учнем 6-го класу Слов`янської спеціалізованої школи №41 Донецької обласної ради, виховується у неповній родині, мешкає тільки з батьком та сестрою.

У відповідності до Висновку судово психіатричної експертизи №66 від 14 серпня 2025 року «- ОСОБА_4 , 2011 року народження в період часу, відповідний до правопорушення, виявляв ознаки Легкої розумової відсталості з поведінковими порушеннями ( згідно з МКХ-10, F-70.1); - В даний час ОСОБА_4 , 2011 року народження виявляє ознаки Легкої розумової відсталості з поведінковими порушеннями ( Згідно з МКХ 10, F -70.1); - Психологічний розвиток ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає його календарному віку. Неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має відхилення у психічному розвитку, які є виявами психічної хвороби ( встановлений психіатричний діагноз); - Неповнолітній ОСОБА_4 , 2011 року народження міг правильно сприймати фактичні обставини, що мають значення для провадження, та може надавати щодо них відповідні свідчення».

За місцем навчання та проживання характеризується посередньо, скарг на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило, на обліку ювенальної поліції не знаходиться, враховуючи обставини провадження, суд вважає, що до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_5 , на утриманні якого він перебуває та проживає разом.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Статтею 105 частина 3 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбаченого частина 2 пункт 3 цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Строк застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених п. 3 ч. 2 ст.105 КК України відносно неповнолітнього ОСОБА_4 встановити строком 1 (один) рік.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 97, 105 КК України, статтею 292 частина 1, ст.ст. 369-372, 498-501 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Прокурора Відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Донецької обласної прокуратури ОСОБА_10 про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого статтею 156 частина 2 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 6-го класу Слов`янської спеціалізованої школи №41 Донецької обласної ради, інвалідом не являється, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого за вчинення суспільно-небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 156 частина 2 КК України примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_9 під нагляд його батька ОСОБА_13 .

Встановити тривалість застосування до ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під нагляд його батька ОСОБА_13 на строк один рік.

Виконання даної Ухвали доручити працівникам Відділу поліції №4 Краматорського Районного Управління Поліції ГУНП в Донецькій області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_14