КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1234/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року в кримінальному провадженні №0001038 від 15.08.2025 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просила накласти арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, які були вилучені в ході проведення особистого обшуку затриманої ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон марки iPhone XS MAX, IMEI: НОМЕР_1 , білого кольору, з сім-картою НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro MAX; гаманець білого кольору з квітковим принтом з грошовими коштами: купюра 500 гривень АИ6587061; грошові кошти в сумі 15 020 гривень; грошові кошти в сумі 450 доларів США; грошові кошти в сумі 2 долари США; банківська карта «ПриватБанк» з № НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

У ході досудового розслідування допитано свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що ТОВ «Амал- Агро» () займається розведенням свійської птиці. Для здійснення діяльності ТОВ «Амал- Агро» з розведенням свійської птиці, побудувало інкубатори з дотриманням всіх санітарно епідеміологічних норм, розташованого за адресою: Київська область, Броварський район, м. Березань, вул. Семенівська, 36.

Так, представники ТОВ «Амал- Агро» звернулися з листом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту, споживачів для ініціювання проведення перевірки за місцем розташування інкубаторів, а саме: Київська область, Броварський район, м. Березань, вул. Семенівська, 36.

07.08.2025 ГУ ДПСС в Київській області було проведено перевірку, на якій були присутні:

- головний спеціаліст відділу організації протиепізоотичної роботи управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини ГУ ДПСС в Київській області ОСОБА_8 ;

- заступник начальника управління - начальник відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини, державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Броварського району ГУ ДПС в Київській області - ОСОБА_11 ;

- начальник Баришівського відділу управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини, державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Броварського району ГУ ДПС в Київській області - ОСОБА_12 ;

Під час проведеної перевірки, протиепізоотичної роботи управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини ГУ ДПСС в Київській області ОСОБА_8 повідомила, що ТОВ «Амал-Агро» є перспективним виробництвом у зв?язку з чим, ОСОБА_10 потрібно під?їхати до начальника ГУ ДПС у Київській області ОСОБА_13 .

Також, ОСОБА_10 зазначив, що на період перевірки у ТОВ «Амал -Агро» була необхідність візиту закріпленого за нами провідного лікаря ветеринарної медицини - епізоотолога Баришівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_14 для відбору зразків, для проведення лабораторного дослідження та отримання довідки за формою 2. Однак ОСОБА_14 категорично відмовлявся приїхати та повідомив, що в нього є вказівка від керівництва не приїжджати на перевірку ТОВ «Амал - Агро».

08.08.2025 ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_13 . В ході розмови ОСОБА_13 детально розпитав хто є фактичним власником ТОВ «Амал -Агро» та з ким із службових осіб Держпродспоживслужба підтримують зв?язок. ОСОБА_10 зазначив, на вказаному підприємстві все законно, однак вникають труднощі з відбором зразків, для проведення лабораторного дослідження, для отримання форма 2. На що, ОСОБА_13 зазначив, що все буде добре.

11.08.2025 ОСОБА_10 зателефонував начальник Бучанського РУ ГУ ДПСС в Київській області ОСОБА_15 та запропонував зустрітися. Під час зустрічі ОСОБА_15 повідомив, що останній приїхав за вказівкою ОСОБА_13 і зазначив, що за те щоб ГУ ДПСС в Київській області не перешкоджало діяльності ТОВ «Амал - Агро», останні повинні щомісячно надавати неправомірну вигоду у розмірі 25 000 гривень. Також зазначив, що куратором ТОВ «Амал - Агро» буде ОСОБА_8 .

27.08.2025 ОСОБА_10 прибув у м. Макарів Київської області за місцем роботи ОСОБА_15 до ГУ ДПС в Бучанському району, згідно попередньої домовленості. Та надав останньому неправомірної вигоди в розмірі 25 000 гривень.

04.11.2025 під час затримання ОСОБА_8 у порядку ст. 208 КПК України на парковці ТЦ «Магелан» за адресою: м. Київ, пр. Академіка Глушкова, 13-Б, у останньої виявлено та вилучено: мобільний телефон марки iPhone XS MAX, IMEI: НОМЕР_1 , білого кольору, з сім-картою НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro MAX; гаманець білого кольору з квітковим принтом, у якому знаходилися: грошові кошти у сумі 500 гривень, однією купюрою АИ6587061; грошові кошти в сумі 15 020 гривень; грошові кошти в сумі 450 доларів США; грошові кошти в сумі 2 долари США; банківська карта «ПриватБанк» № НОМЕР_3 ; технічний паспорт на автомобіль з н.з. НОМЕР_4 ; водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_8 .

04 листопада 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 04.11.2025 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001038 від 15.08.2025.

Слідчий вказував, що арешт зазначеного у клопотанні майна обумовлений необхідністю його збереження як речового доказу, оскільки вилучені в ході обшуку мобільні телефони можуть містити відомості про обставини, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні, зокрема про обставини вимагання посадовими особами Головного управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини, державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства в Київській області, їх районними управліннями та відділами, підпорядкованими установами неправомірної вигоди від посадових осіб ТОВ «Амал-Агро», яке займається розведенням свійської птиці, за неперешкоджання господарській діяльності підприємства, безперешкодного погодження дозвільних документів у сфері державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства, вилучені грошові кошти у національній та іноземній валюті можуть бути частиною неправомірної вигоди, яка була розподілена між учасниками вчинення вищезазначеного злочину, банківська картка могла використовуватися для отримання неправомірної вигоди.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року клопотання слідчого задоволено частково.

Накладено арешт на майно із забороною користування та розпорядження ним у кримінальному провадженні № 0001038 від 15.08.2025, яке вилучене під час затримання у порядку ст. 208 КПК України та проведення особистого обшуку ОСОБА_8 , який відбувся 04.11.2025 о 12 год 37 хв на парковці ТЦ «Магелан» за адресою: м. Київ, пр. Академіка Глушкова, 13-Б, а саме на: мобільний телефон марки iPhone XS MAX, IMEI: НОМЕР_1 , білого кольору, з сім-картою НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro MAX; грошові кошти у сумі 500 гривень однією купюрою АИ6587061; грошові кошти в сумі 15 020 гривень; грошові кошти в сумі 450 доларів США; грошові кошти в сумі 2 долари США; банківська карта «ПриватБанк» з № НОМЕР_3 .

У задоволені інших вимог клопотання - відмовлено.

Задовольняючи частково клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що вимоги клопотання в частині накладення арешту на мобільні телефони, грошові кошти, банківську картку є обґрунтованими. Арешт на вказане майно підлягає накладанню з метою його збереження як речового доказу, що відповідає п.1) ч.2 ст. 170 КПК України.

За змістом клопотання слідчим необґрунтовано, яким критеріям ст. 98 КПК України відповідає вилучене посвідчення, та яким саме чином вказаний документ може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Таких критеріїв не зазначено і у постанові слідчого від 04.11.2025 про визнання та приєднання речових доказів.

Вимоги клопотання у даній частині накладення арешту на гаманець білого кольору з квітковим принтом - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, ОСОБА_8 , 25.11.2025 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року та постановити нову, якою скасувати арешт з майна та грошових коштів, а саме мобільний телефон iPhone XS MAX, IMEI: НОМЕР_1 , білого кольору, з сім-картою НОМЕР_2 , iPhone 16 Pro MAX золотого кольору в чохлі, гаманець з кольоровим принтом в якому було 15 020 гривень, 452 доларів США, водійське посвідчення на прізвище ОСОБА_8 , техпаспорт на автомобіль Toyota Yaris Cross держномер НОМЕР_4 , дисконтні картки, банківська картка НОМЕР_5 , 50 євро (не зазначені в протоколі), 2 000 гривень (не зазначені в протоколі), як такий, що був накладений з істотним порушенням процесуального та матеріального права, а також прав ОСОБА_8 відповідно до Конституції України, КПК України та Конвенції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що особистий обшук проводився без захисника, хоча ОСОБА_8 наполягала на цьому.

Під час затримання ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження.

Вилучені під час особистого обшуку, без присутності захисника речі були поміщені оперативними співробітниками СБУ, а не слідчим до спецпакетів та не запечатані.

Просила поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що про арешт майна та коштів дізналась з власного інформаційного запиту до Голосіївського районного суду м. Києва 17 листопада 2025 року.

27.11.2025 на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна та власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку вони підтримали з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга власника майна не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

04.11.2025 під час затримання ОСОБА_8 у порядку ст. 208 КПК України на парковці ТЦ «Магелан» за адресою: м. Київ, пр. Академіка Глушкова, 13-Б, у останньої виявлено та вилучено: мобільний телефон марки iPhone XS MAX, IMEI: НОМЕР_1 , білого кольору, з сім-картою НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro MAX; гаманець білого кольору з квітковим принтом, у якому знаходилися: грошові кошти у сумі 500 гривень, однією купюрою АИ6587061; грошові кошти в сумі 15 020 гривень; грошові кошти в сумі 450 доларів США; грошові кошти в сумі 2 долари США; банківська карта «ПриватБанк» № НОМЕР_3 ; технічний паспорт на автомобіль з н.з. НОМЕР_4 ; водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_8 .

04 листопада 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 04.11.2025 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001038 від 15.08.2025.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на майно та грошові кошти.

В частині накладення арешту на гаманець білого кольору з квітковим принтом відмовлено.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, мету запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що воно є майном, здобутим внаслідок вчинення злочину, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно та грошові кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Із зазначеного вбачається, що слідчим суддею встановлено, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0001038 від 15.08.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та можливе відношення до нього майна та грошових коштів, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив частково вказане клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, колегія суддів зауважує на тому, що постановою слідчого від 04.11.2025 речі та грошові кошти, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Щодо посилань апелянта про те, що особистий обшук проводився без захисника, хоча ОСОБА_8 наполягала на цьому, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги виходячи з наступного.

Проведення особистого обшуку ОСОБА_8 як складової частини її затримання в порядку ст. 208 КПК за відсутності адвоката не свідчить про допущене порушенням права на захист обвинуваченого, оскільки такий обшук не є окремою слідчою дією, а проводиться під час затримання особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 та ч. 5 ст. 236 КПК України. При чому ст. 236 КПК України не містить обов`язку слідчого, прокурора чи іншої службової особи забезпечити до початку проведення слідчої дії присутності захисника чи адвоката. Закон передбачає лише те, що «слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов`язаний допустити такого адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення».

Отже, хоча законодавець створює умови для участі осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, а також захисника чи адвоката під час проведення обшуку, він не передбачає, що така участь є суворо обов`язковою з огляду на специфіку цієї слідчої дії.

Наведений підхід корелюється із висновками, викладеними в постановах ККС ВС від 26 вересня 2023 року у справі № 404/2409/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/113817265, та від 19 березня 2025 року у справі 208/2509/22, https://reyestr.court.gov.ua/Review/126054605.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді та підлягають з`ясування під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 , - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3