Справа № 953/9659/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 , за матеріалами кримінального провадження № 0000663 від 08.06.2023, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Ізюмського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст. 111-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 , за матеріалами кримінального провадження № 0000663 від 08.06.2023, стосовно ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання вказує, що СВ СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000663 від 08.06.2023 стосовно підозрюваного ОСОБА_6 .

Встановлено, що 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось нанесенням ракетно-артилерійські ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральна асамблея ООН ES-11/1 від 02.03.2022 "Про агресію проти України", п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи Наслідки агресії Російської Федерації проти України, п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ) та ін.)".

З 24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил рф силовим способом з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням незаконно захопили та фактично здійснили окупацію частини території Харківської області, в тому числі м. Ізюм Ізюмського району Харківської області з встановленням контролю над життєдіяльністю вказаного населеного пункту.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, у період часу із середини червня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, перебуваючи у м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, маючи умисел на допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам, створеним на тимчасово окупованій території, з метою завдання шкоди Україні та реалізуючи його, вступив у злочинну змову з окупаційними військами російської федерації.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу із середини червня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, знаходячись на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, зі своїх особистих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи надати допомогу державі-агресору та її збройним формуванням з метою завдання шкоди Україні, достовірно знаючи, що за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться незаконний новостворений правоохоронний орган «Изюмский отдел полиции», керівником якого із середини червня 2022 року незаконно став місцевий мешканець, ОСОБА_7 , а співробітники Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області виїхали з населеного пункту та не контролюють обстановку щодо його життєдіяльності, погодився на пропозицію військових російської федерації та добровільно зайняв посаду у вказаному новоствореному правоохоронному органі під керівництвом ОСОБА_7 , а саме посаду поліцейського ізолятору тимчасового тримання. Перебуваючи на вказаній посаді, ОСОБА_6 , почав виконувати обов`язки поліцейського ізолятору тимчасового тримання, розташованого за адресою: пров. Георгіївський, 2, м. Ізюм, Ізюмський район, Харківська область, новоствореного правоохоронного органу «Изюмский отдел полиции», розташованого за адресою: вул. Соборна, 50, м. Ізюм, Ізюмський район, Харківська область. Вказані обов`язки ОСОБА_6 , виконував до 08 вересня 2022 року, тобто до звільнення окупованого м. Ізюма, Ізюмського району, Харківської області Збройними силами України.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

02 січня 2026 року у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Підставами для обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, є зібрані у кримінальному провадженні докази:

- копії документів, отримані в порядку ст. 93 КПК України з Харківської обласної прокуратури, які підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного злочину, а саме: 1) заява - «заявление ОСОБА_8 о предоставлении единовременной материальной помощи в размере 10 тысяч рублей» на 1 арк.; 2)трудовий договір - «трудовой договор от 2022 года между ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , и Управлением внутренних дел Временной гражданской администрации в Харьковской области в лице ОСОБА_9 » на 1 арк.; 3) паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2 арк.; 4) довідка про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1 арк.; 5) Список співробітників «Список сотрудников Изюмского отдела полиции на 05.07.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 4 арк.; 6) Список співробітників «Список сотрудников Изюмского отдела полиции на 12.07.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 4 арк.; 7) Список «Список сотрудников полиции на 20.07.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 2 арк.; 8) Список «Список сотрудников полиции на 01.08.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 1 арк.; 9) Список прийнятих на роботу працівників з назвою «Изюмский отдел полиции» на 2 арк.; 10) Графік чергування ІТТ на серпень 2022 року на 1 арк.; 11) Графік чергування ІТТ на вересень 2022 року на 1 арк.; 12) Табель «Табель учета рабочего времени за июль 2022 года Изюмского отдела полиции» на 2 арк.;13) Табель «Табель учета рабочего времени за август 2022 года Изюмского отдела полиции» на 2 арк.; 14) Список з назвою «Штатная структура отделения полиции № 2 (дислокация г. Изюм)» на 4 арк.; 15) Список з назвою «Штатная структура отделения полиции № 2 (дислокация г. Изюм)» на 3 арк.; 16) Список «Список ТК «Правовая помощь общественности» на 3 арк., які в подальшому постановою слідчого від 13.09.2025 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні;

- протокол допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_10 , від 10.10.2025, згідно якого остання пояснила, що знайома із ОСОБА_6 , останній у період окупації м. Ізюм працював на посаді поліцейського ізолятору тимчасового тримання за адресою: пров. Георгіївський, 2, м. Ізюм, Ізюмський район, Харківська область, у новоствореному незаконному правоохоронному органі «Изюмский отдел полиции», куди прийшов добровільно приблизно з червня 2022 року, а саме заступав на чергування разом із напарником ОСОБА_11 доба через дві; останні охороняли будівлю ізолятору тимчасового тримання за вищевказаною адресою та затриманих, які там знаходилися, періодично доставляли їх до «Изюмского отдела полиции» на вул. Соборну, 50, для проведення слідчих дій; крім того, ОСОБА_6 мав відповідне посвідчення, отримував заробітну плату трудовим пайком та в рублях, за що розписувався у відомостях отримання грошових коштів; безпосередньо перед деокупацією м. Ізюм ОСОБА_6 одночасно із російською владою виїхав з міста на територію рф;

- протокол допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_12 , від 10.10.2025, згідно якого останній відомо про те, що у період окупації м. Ізюм, а саме приблизно із середини червня 2022 року до деокупації міста, ОСОБА_6 працював на посаді поліцейського ізолятору тимчасового тримання за адресою: пров. Георгіївський, 2, м. Ізюм, Ізюмський район, Харківська область, у новоствореному незаконному правоохоронному органі «Изюмский отдел полиции», де вона його неодноразово бачила; останній чергував в ізоляторі разом із напарником доба через дві та водив звідти затриманих у кайданках до будівлі новоствореного правоохоронного органу на вул. Соборну, 50, де також отримував трудові пайки та заробітну плату; перед деокупацією міста виїхав на територію рф;

- протокол допиту свідка, мешканця м. Ізюм, ОСОБА_13 , від 10.10.2025, згідно якого останній пояснив, що познайомився із ОСОБА_6 у період окупації м. Ізюм, у той час, коли останній працював на посаді поліцейського ізолятору тимчасового тримання за адресою: пров. Георгіївський, 2, м. Ізюм, Ізюмський район, Харківська область, у новоствореному незаконному правоохоронному органі «Изюмский отдел полиции»; в цей час ОСОБА_13 був затриманий та знаходився у ізоляторі деякий час, там і познайомився із ОСОБА_6 , який мешкав неподалік ізолятора; останній водив свідка та інших затриманих до будівлі новоствореного правоохоронного органу на вул. Соборну, 50, на допити, охороняв будівлю ізолятору; мав посвідчення, працював із напарником Россохою доба через дві, керівником в нього був Подольський, працював до деокупації міста; отримував заробітну плату під підпис; безпосередньо перед деокупацією м. Ізюм виїхав з міста до рф, після деокупації у місті його ніхто не бачив; місцеві мешканці розповідають, що останній на теперішній час публікує фото у соціальних мережах з території рф, куди і виїхав безпосередньо перед деокупацією м. Ізюм.

- копії документів, отримані в порядку ст. 93 КПК України з Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, які підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного злочину, в тому числі й Наказ «Приказ Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области», які в подальшому постановою слідчого від 07.10.2025 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні;

- протоколи тимчасових доступів до речей і документів від 30.09.2025 та 02.10.2025, згідно яких отримано оригінали документів, які підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного злочину, а саме: 1) журнал обліку виходу на роботу у клітинку, прошитий та опечатаний печаткою Ізюмського міськрайонного суду Х/о «Журнал учета выхода на работу сотрудников полиции Изюмского отдела полиции за 2022 год» на 79 арк.; 2) журнал видачі та повернення посвідчень, аркуші якого роздруковані у вигляді таблиці на 8 стовпчиків «Журнал выдачи и возврата удостоверений» на 94 арк.; 3) платіжна відомість «платежная ведомость № 7 от 2022 года» на 5 арк.; 4) платіжна відомість «платежная ведомость № 7 от 2022 года» на 4 арк. 5) заява - «заявление ОСОБА_8 о предоставлении единовременной материальной помощи в размере 10 тысяч рублей» на 1 арк.; 6) трудовий договір - «трудовой договор от 2022 года между ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , и Управлением внутренних дел Временной гражданской администрации в Харьковской области в лице ОСОБА_9 » на 1 арк., які в подальшому постановами слідчого від 01.10.2025 та 03.10.2025 відповідно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні;

- висновок експерта № СЕ-19/121-25/26248-ПЧ від 22.10.2025 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

15 січня 2026 року слідчим винесено постанову про оголошення у розшук підозрюваного ОСОБА_6 , здійснення якого доручено підрозділу СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Крім того, 15 січня 2026 року слідчим винесено постанову про оголошення у міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки згідно п. 8. Розділу VIII Наказу МВС від 07.07.2017 № 575, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.07.2017 за № 937/30805 (із змінами від 28.05.2020) «Про затвердження Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» - у кримінальних провадженнях про тяжкі та особливо тяжкі злочини, в яких підозрюваного оголошено в розшук, у разі наявності достатніх підстав вважати, що особа може переховуватися за межами України, слідчий відповідно до законодавства вирішує питання про оголошення особи в міжнародний розшук. Вказану постанову спрямовано до відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Харківській області.

На даний час, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду на території російської федерації, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що підтверджується показаннями свідків у кримінальному провадженні, які пояснюють, що останній безпосередньо перед деокупацією м. Ізюм виїхав з міста та залишив своє постійне місце мешкання. У м. Ізюм після цього більше не з`являвся та на теперішній час публікує своє життя у російських соціальних мережах.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду за межами України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України. Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Захисник у судовому засіданні заперечував проти даного клопотання, вважаючи його передчасним.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 Розділу ІІ КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: (1) особисте зобов`язання, (2) особиста порука, (3) застава, (4) домашній арешт, (5) тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Слідчим суддею встановлено, що 02 січня 2026 року у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Було здійснено повідомлення про підозру останньому шляхом вручення письмового тексту повідомлення про підозру житлово-експлуатаційній організації за місцем останнього проживання ОСОБА_6 для передачі останньому разом із повістками про виклик, а також шляхом вручення захиснику ОСОБА_6 , адвокату ОСОБА_4 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.07.1993 № 397.

Враховуючи викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик у відповідності до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора за посиланням https://www.gp.gov.ua/ua/ та в газеті «Урядовий кур`єр», яка згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1425-р «Про друкований засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2026 році розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості» є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2026 році розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України, підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до їх вчинення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів підтверджується сукупністю зібраних доказів, наведених до клопотання.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміновані злочини, передбачені ч.7 ст. 111-1 КК України.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_6 вини у вчиненні злочинів. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_6 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1,5 частини 1 статті 177 КПК, що підтверджується тим, що на даний час, підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду, і знаходиться за межами України, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, за викликами слідчого не прибув, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким, тобто підозрюваний, перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній добровільно надавав допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам, отримуючи за це грошову винагороду у грошовій одиниці банку рф рублі та розуміючи, що таким чином в умовах запровадженого воєнного стану на території України він завдає шкоди державі Україні. Це свідчить про те, що останній не має міцної громадянської позиції і в подальшому може продовжити допомагати державі-агресору будь-яким чином, а тому наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу необхідно врахувати, що: - наявні докази про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину є вагомими; підозрюваному, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років; вік та стан здоров`я не перешкоджають підозрюваному вчиняти злочини, перешкоджати виконанню завдань кримінального провадження та ухилятися від слідчого, прокурора і суду.

З урахуванням викладених обставин, жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобіганню існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя, суд за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, може обрати лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, встановлена цією нормою процедура обрання запобіжного заходу не передбачає можливості вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу передбачена лише під час розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який і обирається з тією метою, аби затримати особу (підозрюваного), яка, зокрема, переховується від органу досудового розслідування та суду та оголошена у міжнародний розшук, та доставити її до місця кримінального провадження для вирішення питання щодо застосування відносно неї обмежувальних заходів (тримання під вартою/домашній арешт/застава/особиста порука/особисте зобов`язання).

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

15 січня 2026 року слідчим винесено постанову про оголошення у розшук підозрюваного ОСОБА_6 , здійснення якого доручено підрозділу СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Крім того, 15 січня 2026 року слідчим винесено постанову про оголошення у міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_6 . Вказану постанову спрямовано до відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Харківській області.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду за межами України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за учинене ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України. Притягнути його до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.

З урахуванням наведених обставин та наданих слідчим доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний перебуває за межами України на території рф та його оголошено у міжнародний розшук, то слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності та підстав для задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст. 9, статтями 177, 183, 184, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 - задовольнити.

В порядку ч.6 ст.193 КПК України обрати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст. 111-1 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання особи, що виїхала та/або перебуває у міжнародному розшуку, не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя -