справа № 619/650/26
провадження № 1-кп/619/258/26
УХВАЛА

12 лютого 2026 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0001048 від 13.10.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мілова Харківської області, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник - ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції)

Суть питання, що вирішується ухвалою.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання, яке підтримав обвинувачений, про направлення матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_3 до Слобідського районного суду м. Харкова, у межах територіальної юрисдикції якого вчинене більш тяжке та останнє за часом кримінальне правопорушення.

Прокурор проти клопотання заперечує.

Вислухавши клопотання та думку присутніх осіб, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

За змістом п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинене більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однакові за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Дотримання правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Як убачається з обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.10.2025 в період часу з 09 год 06 хв по 09 год 37 хв, за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 , зустрівся з останнім на залізничній платформі у м. Дергачі, Харківського району, Харківської області, після чого, перебуваючи за вищевказаною адресою в м. Дергачі передав ОСОБА_7 чотири пакувальні пластинки з вістом по десять таблеток в кожній обмеженої в законному обігу наркотичної речовини - методон, а останній, в свою чергу, в якості оплати за отримані наркотичні засоби, передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000,00 (три тисячі) гривень, якими ОСОБА_3 в подальшому розпорядився на власний розсуд. подальшому, 28.10.2025 о 09:35 хв перебуваючи АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції чотири пакувальні пластинки які придбав у ОСОБА_3 , в яких знаходилось по десять таблеток в кожній, які відповідно до висновку експерта від 30.10.2025 за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів є метадон масою 0.9791 г, який належить до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. В результаті вищевказаних дій ОСОБА_3 збув ОСОБА_6 наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон. Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України - незаконному збуті наркотичних засобів.

Крім того, 14.11.2025 в період часу з 07 год 44 хв по 08 год 45 хв, ОСОБА_3 за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 зустрівся з останнім біля будинку за адресою: пр. Аерокосмічний, буд. 135, м. Харків. Після чого, перебуваючи за вищевказаною адресою в пр. Аерокосмічний, буд. 135, м. Харків, передав ОСОБА_8 три пакувальні пластинки з вістом по десять таблеток в кожній зовні схожа на наркотичну, а останній, в свою чергу, в якості оплати за отримані наркотичні засоби, передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2000,00 (дві тисячі) гривень, якими ОСОБА_3 в подальшому розпорядився на власний розсуд. В подальшому, 14.11.2025 о 08 год. 52 хв., перебуваючи за адресою: пр. Аерокосмічний, біля будинку №141, м. Харків, ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції три пакувальні пластинки які придбав у ОСОБА_3 , в яких знаходилось по десять таблеток в кожній, які відповідно до висновку експерта від 24.10.2025 за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів є метадон масою 0.7537 г, який належить до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. В результаті вищевказаних дій ОСОБА_3 незаконно збув ОСОБА_6 наркотичний засіб, мета дон, повторно.

Отже, відповідно до обвинувального акту, більш тяжке кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , яке передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, вчинене останнім за часом (14.11.2025) та в межах територіальної юрисдикції Слобідського районного суду м. Харкова за адресою: м. Харків, пр. Аерокосмічний, буд. 135.

Згідно з ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення дотримання загальних засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, та не порушення вимог кримінального процесуального закону, суд вважає за необхідне направити обвинувальний акт з додатками до нього у кримінальному провадженні №0001048 від 13.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, до Харківського апеляційного суду для визначення територіальної підсудності.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та захисник проти клопотання заперечують, вважають його безпідставним та необгрунтованим, оскільки клопотання було вручено не завчасно. Крім того, наявність ризиків не підтверджена належними та допустимими доказами. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні хвору бабусю, співпрацював зі стороною обвинувачення на досудовому розслідуванні, переховуватися наміру не має. Будь-хто із свідків не заявляв про тиск з боку обвинуваченого. Крім того, просять зменшити розмір застави до мінімального, передбаченого для такого злочину.

Заслухавши клопотання прокурора та думку сторони захисту, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Відповідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 09.01.2026 щодо ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до 14 лютого 2026 року з визначенням розміру застави у розмірі 116480,00 грн..

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Разом із тим, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Що стосується обґрунтованої підозри, то в силу положень частини 2 статті 42 КПК України, ОСОБА_3 наразі перебуває у статусі обвинуваченого, тому судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень.

У обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у п. 1-5 ч. 1 КПК України.

Так, у обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, прокурором зазначено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк до 10 років і, усвідомлюючи можливу міру покарання, у разі винесення судом обвинувального вироку, може переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеним.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК), як зазначив прокурор, наявність цього ризику підтверджується тим, що на даний час свідки ще не допитані у судовому засіданні і перебуваючи на свободі, обвинувачений може впливати на них.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та ч. 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки допит свідків на стадії судового розгляду ще не здійснено, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати щодо обвинуваченого.

У обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, прокурором зазначено, що ОСОБА_3 не має постійних законних джерел доходу, постійного місця роботи та навчання, раніше неодноразово судимий.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, суд зазначає, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, не працює, тому є підстави вважати, що він може продовжити протиправну поведінку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Оскільки ОСОБА_3 раніше судимий і обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад роки, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, отже виправдовують продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а фактичні обставини інкримінованих останньому злочинів свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Також відсутні підстави, які б спростовували ті вагомі ризики, які обґрунтовують подальше його тримання під вартою, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти. Крім того, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд вважає доведеними обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого на свободу саме в такий спосіб процесуального примусу та зазначає, що суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні може бути забезпечений триманням обвинуваченого під вартою, який переважає право обвинуваченого на свободу.

Частиною 4, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах: 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде достатньою для забезпечення виконання ОСОБА_3 обов`язків, передбачених КПК України.

Керуючись ст. 32, 34, 217, 314, 334 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Направити кримінальне провадження №0001048 від 13.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, до Харківського апеляційного суду для визначення територіальної підсудності.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 10 квітня 2026 року .

Визначити суму застави 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99840,00 грн (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок гривень), які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії запобіжного заходу, за такими реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249, Банк отримувача ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0006674.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу протягом дії ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у цій ухвалі розмірі, оригінал документа із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити письмово про це суд.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_3 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатись з місця перебування без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця перебування; 5) утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Після внесення застави і звільнення ОСОБА_3 з-під варти слід вважати, що до нього застосовано запобіжний захід у виді застави.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити до 10 квітня 2026 року.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 10.04.2026.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а обвинуваченим у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1