КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/7044/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року, -

за участю:

представникавласника майна ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21.08.2025 року задоволено клопотанняпрокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про накладання арешту на тимчасово вилучене майно, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003284 від 19.09.2024 року та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час санкціонованого обшуку, а саме: транспортний засіб автомобіль марки NISSAN QASHQAI», він-код НОМЕР_1 з д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_10 , яким фактично користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходиться на спеціальному майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20-Б, із забороною користування та відчуження вказаним транспортним засобом.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21.08.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без повідомлення та участі сторін. Отримана була представником лише 26.08.2025 року.

Вказує, що тимчасово вилучене в ході обшуку 14.08.2025 року авто було вилучене неуповноваженими службовими особами, відомості про входження яких до складу групи слідчих у кримінальному провадженні № 0003284 відсутні та дозвіл яким на проведення обшуку ухвалою слідчого судді не надавався.

Зауважує представник, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 про підозру не повідомлено. Крім того, будь-яких підстав вважати, що належне його родині майно має значення для досудового розслідування, відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003284 від 19.09.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 255 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з невстановленими в ході досудового слідства особами організували на території міста Києва діяльність з незаконного придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу - кокаїну, а також незаконно зберігає та перевозить з метою збуту наркотичні засоби та психотропні речовини на транспортному засобі.

У ході досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_6 незаконно зберігає та перевозить з метою збуту наркотичні засоби та психотропні речовини з використанням транспортного засобу марки «NISSAN QASHQAI», він-код НОМЕР_1 з д.н.з НОМЕР_2 .

14.08.2025 року слідчим Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, відповідно до ухвали суду, проведено обшук транспортного засобу автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», він-код НОМЕР_1 з д.н.з НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_10 та фактично користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено вищевказаний автомобіль, який поміщено до спеціального майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20-Б

14.08.2025 року постановою слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_11 , вищевказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом.

19.08.2025 року (клопотання датоване 15.08.2025 року) прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладання арешту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003284 від 19.09.2024 року,на тимчасово вилучене майно під час санкціонованого обшуку, а саме: транспортний засіб автомобіль марки NISSAN QASHQAI», він-код НОМЕР_1 з д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_10 , яким фактично користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходиться на спеціальному майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20-Б, із забороною користування та відчуження вказаним транспортним засобом.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21.08.2025 року вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час санкціонованого обшуку, а саме: транспортний засіб автомобіль марки NISSAN QASHQAI», він-код НОМЕР_1 з д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_10 , яким фактично користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходиться на спеціальному майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20-Б, із забороною користування та відчуження вказаним транспортним засобом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказаний автомобіль, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам апелянта.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси фізичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що транспортний засіб, на який прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено її відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу власника майна, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21.08.2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про накладання арешту на тимчасово вилучене майно, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003284 від 19.09.2024 року та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час санкціонованого обшуку, а саме: транспортний засіб автомобіль марки NISSAN QASHQAI», він-код НОМЕР_1 з д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_10 , яким фактично користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходиться на спеціальному майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20-Б, із забороною користування та відчуження вказаним транспортним засобом, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4