Справа № 496/6506/25
Провадження № 1-кп/496/450/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 , який приймає участь в режимі відеоконференції,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи, який надійшов з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000308 від 23.09.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Чоботарівка Біляївського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України,

В С Т А Н О В И В:

10.07.2025 приблизно у період часу з 18 години 00 хвилин по 21 годину 00 хвилину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території домоволодіння розташованого на ділянці АДРЕСА_2 , де спільно з останнім вживав алкогольні напої. У вказаний проміжок часу, у середині незачиненого гаражного приміщення розташованого на території вищезазначеного домоволодіння, ОСОБА_4 помітив мопед «Peugeot Vivacity», білого кольору, 2008 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_6 , після чого у ОСОБА_4 виник протиправний умисел направлений на незаконне заволодіння вказаний мопедом.

Реалізуючи власний протиправний умисел у вищевказаному місці та приблизному проміжку часу, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи таємно, всупереч та поза волею ОСОБА_6 , не маючи ані дійсного, ані передбачуваного права на мопед марки «Peugeot Vivacity», білого кольору, 2008 року випуску, шляхом вільного доступу зайшов у приміщення вищезгаданого гаражу, наблизився до вищевказаного мопеду, зняв його з підніжки, викотив його з вищезазначеного приміщення гаражу після чого за межі вищезгаданого домоволодіння та не заводячи його двигун внутрішнього згорання об`ємом 50 см? покотив його до власного місця мешкання, де і почав його зберігати з метою подальшого використання, тим самим незаконно заволодів вищевказаним мопедом спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 29 407 гривень 84 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

Крім того встановлено, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» 24.02.2022 року введено воєнний стан і Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строки дії воєнного стану в Україні, який триває досі.

Так, 12.07.2025 року приблизно у період часу з 18 години 00 хвилин по 19 годину 00 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував спільно з неповнолітньою особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження (далі - Особа 1), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем мешкання останнього - на території домоволодіння розташованого на ділянці АДРЕСА_2 , де ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 вживали алкогольні напої.

У вищевказаний проміжок часу, зважаючи на той факт, що ОСОБА_4 неодноразово перебував на території вищевказаного домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_6 і знав, що у середині приміщення гаражу розташованого на його території наявний інструмент та бензинові генератори, які належать останньому, у ОСОБА_4 виник протиправний корисливий умисел направлений на таємне викрадення вищевказаних інструментів та бензинових генераторів з приміщення вищезгаданого гаражу.

Реалізуючи власний протиправний умисел у вищевказаних проміжку часі та місці, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи всупереч існуючих принципів суспільної моральності у сфері належного розвитку і виховання неповнолітніх, вимог Закону України «Про охорону дитинства», яким передбачено захист дитини від втягнення у злочинну діяльність, достовірно знаючи, що Особа 1 є неповнолітньою особою, запропонував останній здійснити разом з ним таємне викрадення майна ОСОБА_6 - вищевказаних інструментів та бензинових генераторів, надавши при цьому Особі 1 обіцянку розподілити у подальшому таємно викрадене майно між собою на, що Особа 1 надала свою згоду ОСОБА_4 .

Надалі, у вищевказаний проміжок часу, ОСОБА_4 та втягнена ним у протиправну діяльність неповнолітня Особа 1, діючи вже за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, таємно, керуючись спільним корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, зайшли до приміщення вищевказаного гаражу розташованого на території вищезгаданого домоволодіння, винесли з його середини на проїзджу частину АДРЕСА_3 наступне майно, яке належить на праві власності ОСОБА_6 , а саме: бензиновий генератор «Бригадир БГ-950» вартістю 3114 гривень 35 копійок, генератор «Scheppach SG 1400i» вартістю 9307 гривень 18 копійок, набір акумуляторних інструментів «Makita» вартістю 2764 гривні 41 копійок, три секції з набору інструментів у валізі «And tools» вартістю 3347 гривень.

З метою досягнення спільної протиправної мети, у вищевказаний проміжок часу, продовжуючи діяти умисно, таємно, з корисливим мотивом та за попередньою змовою групою осіб, неповнолітня Особа 1 спільно з ОСОБА_4 завантажили вищевказане майно у середину автомобіля марки «NISSAN SUNNY», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні Особи 1 та на той час був припаркований поряд з вищезазначеним домоволодінням на проїжджій частині вул. Лиманська у селі Чоботарівка Одеського району Одеської області, після чого останні на вказаному автомобілі під управлінням Особи 1, разом з вказаним таємно викраденим ними майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду у загальному розмірі 18 532 гривень 94 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того встановлено, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», 24.02.2022 року введено воєнний стан і Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строки дії воєнного стану в Україні, який триває досі.

Так, 12.07.2025 року приблизно у період часу з 18 години 00 хвилин по 19 годину 00 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував спільно з неповнолітньою особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження (далі - Особа 1), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем мешкання останнього - на території домоволодіння розташованого на ділянці АДРЕСА_2 , де ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 вживали алкогольні напої.

У вищевказаний проміжок часу, зважаючи на той факт, що ОСОБА_4 неодноразово перебував на території вищевказаного домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_6 і знав, що у середині приміщення гаражу розташованого на його території наявний інструмент та бензинові генератори, які належать останньому, у ОСОБА_4 виник протиправний корисливий умисел направлений на таємне викрадення вищевказаних інструментів та бензинових генераторів з приміщення вищезгаданого гаражу.

Реалізуючи власний протиправний умисел у вищевказаних проміжку часі та місці, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи всупереч існуючих принципів суспільної моральності у сфері належного розвитку і виховання неповнолітніх, вимог Закону України «Про охорону дитинства», яким передбачено захист дитини від втягнення у злочинну діяльність, достовірно знаючи, що Особа 1 є неповнолітньою особою, запропонував останній здійснити разом з ним таємне викрадення майна ОСОБА_6 - вищевказаних інструментів та бензинових генераторів, надавши при цьому Особі 1 обіцянку розподілити у подальшому таємно викрадене майно між собою на, що Особа 1 надала свою згоду ОСОБА_4 .

Надалі, у вищевказаний проміжок часу, ОСОБА_4 та втягнена ним у протиправну діяльність неповнолітня Особа 1, діючи вже за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, таємно, керуючись спільним корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, зайшли до приміщення вищевказаного гаражу розташованого на території вищезгаданого домоволодіння, винесли з його середини на проїзджу частину АДРЕСА_3 наступне майно, яке належить на праві власності ОСОБА_6 , а саме: бензиновий генератор «Бригадир БГ-950» вартістю 3114 гривень 35 копійок, генератор «Scheppach SG 1400i» вартістю 9307 гривень 18 копійок, набір акумуляторних інструментів «Makita» вартістю 2764 гривні 41 копійок, три секції з набору інструментів у валізі «And tools» вартістю 3347 гривень.

З метою досягнення спільної протиправної мети, у вищевказаний проміжок часу, продовжуючи діяти умисно, таємно, з корисливим мотивом та за попередньою змовою групою осіб, неповнолітня Особа 1 спільно з ОСОБА_4 завантажили вищевказане майно у середину автомобіля марки «NISSAN SUNNY», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні Особи 1 та на той час був припаркований поряд з вищезазначеним домоволодінням на проїжджій частині вул. Лиманська у селі Чоботарівка Одеського району Одеської області, після чого останні на вказаному автомобілі під управлінням Особи 1, разом з вказаним таємно викраденим ними майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду у загальному розмірі 18 532 гривень 94 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 304 КК України - втягнення неповнолітнього у протиправну діяльність.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

Згідно угоди про визнання винуватості від 29.09.2025 року, укладеної між прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області - ОСОБА_7 , з одного боку та між обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Враховуючи обставини, визначені ст. 470 КПК України, ступінь тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 304, особу обвинуваченого, яка щиро розкаялась, беззастережно визнала свою винуватість, враховуючи те, що відповідно до положень ч.5 ст. 12 КК України обвинуваченим вчинено нетяжкий і тяжкі злочини, взявши до уваги наявність обставин, передбачених ст. 66 КК України, сторони прийшли до згоди призначити покарання за ч. 1 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк три (три) роки; за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять (п`ять) років; за ч. 1 ст. 304 КК України - виді позбавлення волі на строк чотири (чотири) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Сторони погоджуються на звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України та покласти на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України. Потерпілими надані письмові згоди на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 .

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, визнав повністю та підтвердив, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягала на її затвердженні.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просила суд затвердити угоду про визнання винуватості від 29.09.2025 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні також просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 29.09.2025 року.

До підготовчого судового засідання неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 та його законний представник - ОСОБА_9 не з`явились, але від законного представника неповнолітнього - ОСОБА_9 до суду надійшла заява в якій вона повідомляє, що не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості та просить провести підготовче судове засідання без їхньої участі, підтримує позицію прокурора, претензій до обвинуваченого морального характеру не має.

В підготовче судове засідання потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, але надав суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості та просить провести підготовче судове засідання без його участі, підтримує позицію прокурора, претензій до обвинуваченого матеріального чи морального характеру не має.

Суд, вивчивши надані матеріали, вислухавши думку прокурора, обвинуваченої та її захисника приходить до наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості. Згідно зі ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених - ч.1 ст. 289 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином та ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України, які згідно ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст. 65, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, який вину визнав повністю, що він офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, характеризується за місцем мешкання посередньо (скарги та заяви від жителів села не надходили), під наглядом у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_4 , при усіх зазначених обставинах, можливо застосувати покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 289 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ч.4 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі; за ч.1 ст. 304 КК України - у виді чотирьох років позбавлення волі і відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням з іспитовим строком з покладенням обов`язків за ст. 76 КК України.

Виходячи із вищевикладеного, дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченого, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши у обвинуваченого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому його право на справедливий судовий розгляд, встановивши правильне розуміння обвинуваченим змісту та наслідків затвердження угоди, а також перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши доводи учасників судового засідання та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості від 29.09.2025 року, укладена між прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , з одного боку та між обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

Арешт, накладений на речові докази на стадії досудового розслідування, у відповідності до ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.

Цивільний позов та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України, із врахуванням розписок потерпілого ОСОБА_6 про повернення йому належного майна від 10.08.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100, 124, 314, 373, 374, 394, 468, 473, 474, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 29.09.2025 року, укладену між прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 з одного боку, та між обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

- за ч. 1 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 1 ст. 304 КК України - виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 12.08.2025 року.

Речові докази: мопед марки «Peugeot Vivacity 50», білого кольору, 2008 року випуску; шуруповерт «Makita» чорно-синього кольору, з двома акумуляторами та зарядним пристроєм, бензиновий генератор «Бригадир БГ-950», чорно-помаранчевого кольору; генератор «Scheppach SG 1400i», синьо-чорного кольору; набір інструментів у трьох секціях з набором ріжкових ключів, плоскогубців, викруток - вважати повернутими за належністю власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги через Біляївський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1