Дата документу 11.12.2025 Справа № 331/2489/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1087/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/2489/25Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_1 фактично проживає у АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Запоріжжя, зареєстрована у АДРЕСА_3 , фактично проживає у АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.111, ч.1 ст.14, ч.2 ст.258, ч.2 ст.263-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 15.01.2026 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без визначення альтернативного запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із одночасним покладенням на нього передбачених ст.194 КПК обов`язків, у тому числі носити електронний засіб контролю. Свої вимоги мотивував тим, що наявність передбачених ст.177 КПК ризиків щодо нього не доведено та ґрунтується на припущеннях. Сама по собі лише тяжкість обвинувачення не може бути підставою для тримання особи під вартою. Можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не розглянуто, у тому числі й не визначено йому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Захисник ОСОБА_9 була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення її участі в апеляційному розгляді не надходило, обвинувачений на участі захисника не наполягав. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі захисника.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала районного суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 в апеляційному порядку ніким не оскаржена, тому з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, ухвала суду в цій частині не переглядалась.

В провадженні Олександрівського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.111, ч.1 ст.14, ч.2 ст.258, ч.2 ст.263-1 КК.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчинення тих кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується. Тому необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, серед яких тяжкий та особливо тяжкі, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Зазначені обставини, на переконання судової колегії, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено, у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 у інкримінованій йому протиправній діяльності використовував мобільні додатки систем обміну миттєвими повідомленнями - месенджери. Відтак, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений, будучи обізнаним про особливості доступу до вказаних систем, опинившись на волі, потенційно може вчинити дії, що охоплюються змістом передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК ризику.

З матеріалів провадження вбачається, що відомості про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого матеріали провадження не містять. Встановлено, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законного та стабільного джерела доходу він не має.

Враховуючи викладене, а також конкретні обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, з огляду на відсутність у обвинуваченого стримуючих факторів належної процесуальної поведінки та джерел доходу, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений, опинившись на волі, потенційно може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити інкриміновану йому в рамках даного провадження злочинну діяльність.

На переконання колегії суддів, зазначений ризик посилюється з огляду на наявність у обвинуваченого зв`язків із представником держави-агресора рф та відомості про корисливу спрямованість інкримінованої ОСОБА_7 діяльності.

Таким чином, гарантувати запобігання встановленим ризикам та дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки без застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на переконання апеляційного суду, не вбачається можливим.

Між тим, колегія суддів зауважує, що всупереч протилежним доводам апелянта, сама по собі тяжкість інкримінованих злочинів не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Відтак, з урахуванням всіх обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Перевіряючи доводи апелянта щодо необхідності визначення останньому розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи передбачені ст.ст.177, 178 КПК підстави та обставини, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо, зокрема, і передбачених ст.ст.111, 258 КК злочинів.

Колегія суддів погоджується із твердженнями районного суду, який під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував передбачені ст.ст.177, 178 КПК підстави і обставини, характер і ступінь ризиків. Відповідно суд реалізував зазначене право та обґрунтовано не визначив обвинуваченому заставу як альтернативний запобіжний захід у даному кримінальному провадженні. Судом першої інстанції було враховано усі передбачені законом обставини для прийняття такого рішення.

Натомість обвинуваченим у апеляційній скарзі не наведено переконливих аргументів, що свідчать про можливість визначення ОСОБА_7 застави як альтернативного запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні.

Відтак, правових підстав для застосування щодо обвинуваченого застави як альтернативного запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні судова колегія не вбачає.

Апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції дотримано вимог ч.6 ст.176 КПК, згідно якої під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених зокрема ст.ст.111, 258 КК, за наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті КПК, тобто тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів відхиляє вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, судова колегія, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4