Справа № 191/6001/25
Провадження № 1-кс/191/856/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року м. Синельникове

Слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, який працює на посаді стрільця КВО Синельникове АТ «Укрзалізниця», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України.

ОСОБА_4 13.11.2025 року було повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України.

Зокрема, у підозрі вказано, що відповідно до ст.17 Конституції України, окрім іншого, захист суверенітету й територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою усього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України, окрім іншого, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Статтею 64 Конституції України передбачено, окрім іншого, що конституційні права й свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватись окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст. 68 Конституції України, окрім іншого, кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон) передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до вимог ст. З Закону військовий обов язок включає, окрім іншого, проходження військової служби. Статтею 6 Закону передбачено, що видом військової служби, окрім іншого, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 (далі - Указ) передбачено, що у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні уведено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжено та який діяв на момент вчинення кримінальних правопорушень.

Пунктом 3 Указу передбачено, окрім іншого, шо у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

При цьому, порядок і вичерпний перелік підстав за яких громадяни України мають право на виїзд із України, а також перетин державного кордону, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану визначено

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (далі - Правила).

Відповідно до вимог п. 12 Правил, окрім іншого, у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Таким чином, із 05:30 24.02.2022 право на виїзд з України, а також перетин державного кордону, громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено.

Поряд з цим, пунктом 2-6 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України Президентом України 24.02.2022 постановлено Указ №65/2022 про оголошення та проведення загальної мобілізації протягом 90 днів з дня набрання чинності Указу, яку в подальшому продовжено та яка тривала на момент вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України, не пізніше липня 2025 року, у ОСОБА_4 та невстановлених осіб, з метою власного незаконного збагачення, виник умисел на сприянні у незаконному переправленню через державний кордон України невизначеному колу7 осіб призовного віку, яким обмежено право виїзду за кордон у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, шляхом надання засобів.

Механізм вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 та невстановлених осіб полягав у сприянні в перетині кордону особам призовного віку, які підлягають мобілізації, який відбувався шляхом виготовлення, зокрема, фіктивних довідок про інвалідність, фіктивних актів про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, а також інших супутніх довідок (акти огляду побутових умов та ін.), які необхідні військовозобов`язаним особам для подачі до органів ТЦК та СП, з метою оформлення відстрочки від мобілізації, у зв`язку з постійним доглядом за родичам-інвалідам, для їх утримання.

Так, у невстановлений слідством день, час та місці, але не пізніше липня 2025 року у ОСОБА_4 та невстановлених осіб, виник злочинний умисел, направлений на сприяння у незаконному переправленні через державний кордон України громадянина України ОСОБА_7 , якому обмежено право виїзду за кордон у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

З цією метою, 31.12.2025 ОСОБА_4 у м. Синельникове Дніпропетровської області зустрівся з довіреною особою ОСОБА_8 через якого повідомив, що за 100 000 грн виготовить фіктивну довідку про інвалідність, фіктивний акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, а також інші супутні довідки (акти огляду побутових умов та ін.), які необхідні військовозобов`язаним особам для подачі до органів ТЦК та СП, з метою оформлення відстрочки від мобілізації, у зв`язку з постійним доглядом за родичам-інвалідам, для їх утримання що є підставою для безперешкодного перетину кордону особі призовного віку.

У подальшому близько 13. Год. 55 хв. 12.11.2025 р., перебуваючи в м. Синельникове Дніпропетровської області ОСОБА_4 під час особистої зустрічі з довіреною особою ОСОБА_8 отримав від останнього раніше обумовлені грошові кошти в сумі 100 000 гривень за виготовлення вищезазначених документів. Проте ОСОБА_4 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав за необхідними для доведення злочину до кінця, так як після одержання неправомірної вигоди в сумі 100 000 грн. був затриманий уповноваженою особою, в порядку ст. 208 КПК України.

У клопотанні також вказано, що обґрунтовано існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав на підставі викладеного у ньому обґрунтуванні та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні просив задовольнити клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту частково, обравши не цілодобовий, а у визначений час.

Захисник підозрюваного також зазначила, що вважає за доцільне обрати підозрюваному нічний домашній арешт, так як він працює.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Частинами 1-3 статті 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно із ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Слідчим суддею установлено, що 03.06.2025 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

13.11.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України.

Дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтована. Це підтверджується копією протоколу обшуку від.12.11.2025 року, копією допиту підозрюваного від 13.11.2025 р., копією протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 15.09.2025 року та ін.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведені ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вказаний висновок зроблений, з огляду на вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведена необхідність обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби, і для досягнення мети визначеній у ч.1 ст.177 КПК України буде достатньо вказаного запобіжного заходу.

Керуючись ст. 131, 132, 177, 178, 181, 183, 193, 194, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

задовольнити клопотання прокурора.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду, строком на два місяці - до 14.01.2026 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання або роботи;

3) утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадження №0000063.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до Синельниківського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 19.11.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1