Провадження № 1-кп/643/349/25
Справа № 643/6939/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001344 від 08.11.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, одруженого, непрацевлаштованого, з базовою середньою освітою, який має на утриманні неповнолітнього сина 2014 року народження, який зареєстрований у встановленому законом порядку та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, -

у с т а н о в и в :

07.04.2024 близько о 17-30 годині, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України від 5 лютого 2024 року №49/2024 з 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, перебував біля кінотеатру «Познань» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 160. У цей момент він побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою з інвалідністю І групи з вадами опорно-рухового апарату, та якому він запропонував свою допомогу. У ході розмови ОСОБА_4 повідомив про необхідність зняття коштів у розмірі 10 000 гривень з його банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , на що ОСОБА_5 погодився допомогти.

Після чого потерпілий ОСОБА_4 добровільно передав останньому свою банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , держателем якої він є, та повідомив ПІН-код від неї. Потерпілий залишився очікувати ОСОБА_5 на цьому ж місці біля кінотеатру «Познань» за адресою: м.Харків, вул. Академіка Павлова, 160.

У свою чергу, ОСОБА_5 направився до ТЦ «Космос» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 144-Б, де у банкоматі, який належить ПАТ КБ «ПриватБанк», зняв готівкові кошти трьома транзакціями, а саме: 07.04.2024 о 18:21:53 у розмірі 2 000,00 гривень; 07.04.2024 о 18:23:29 - у розмірі 4 000,00 гривень; 07.04.2024 о 18:25:18 - у розмірі 4 000,00 гривень.

Далі у ОСОБА_5 виник злочинний прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах дії воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 залишив кошти собі, таким чином таємно викрав кошти у розмірі 10 000,00 гривень.

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 10 000 гривень 00 копійок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 07.04.2024 близько о 17-30 годині, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України від 5 лютого 2024 року №49/2024 з 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, перебував біля кінотеатру «Познань» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 160. У цей момент він побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою з інвалідністю І групи з вадами опорно-рухового апарату, та запропонував йому свою допомогу. У ході розмови ОСОБА_4 повідомив про необхідність зняття коштів у розмірі 10 000 гривень з його банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , на що ОСОБА_5 погодився допомогти.

Після чого потерпілий ОСОБА_4 добровільно передав останньому свою банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , держателем якої він є, та повідомив ПІН-код від неї. Потерпілий залишився очікувати ОСОБА_5 на цьому ж місці біля кінотеатру «Познань» за адресою: м.Харків, вул. Академіка Павлова, 160.

У свою чергу, ОСОБА_5 направився до ТЦ «Космос» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 144-Б, де у банкоматі, який належить ПАТ КБ «ПриватБанк», зняв готівкові грошові кошти трьома транзакціями, а саме: 07.04.2024 о 18:21:53 у розмірі 2 000,00 гривень; 07.04.2024 о 18:23:29 - у розмірі 4 000,00 гривень; 07.04.2024 о 18:25:18 - у розмірі 4 000,00 гривень.

У цей час ОСОБА_5 , діючи з раптово виниклим кримінальним протиправним умислом, спрямованим на привласнення офіційного документа (банківської картки), діючи з метою приховування вчиненого кримінального правопорушення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що банківська картка є офіційним документом (відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, пунктів 13, 53, 63 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021), залишив при собі вказану вище банківську картку, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився у подальшому нею на власний розсуд - викинув банківську картку потерпілого на смітник з метою приховання вчинення ним кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення, приховування офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Допитаний у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, цивільний позов потерпілого визнав, пояснив про обставини, викладені вище у даному вироку, а саме, що у квітні 2024 року він зустрів раніше незнайомого йому потерпілого. Потерпілий попросив його зняти з належної йому картки 10 000 грн., на що він погодився допомогти. Він зняв з картки потерпілого 10 000 грн, але не віддав гроші останньому, позаяк вирішив залишити гроші та картку собі.

На уточнююче запитання зазначив, що не відшкодовував шкоду потерпілому, оскільки служив. Зазначив, що у подальшому він самовільно залишив військову частину та до служби не повернувся. Не зміг пояснити, що послугувало йому перешкодою для відшкодування потерпілому шкоди після того, як він самовільно залишив місце служби. У судових дебатах просив призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, посилався, що щиро кається у вчиненому, зазначив, що як тільки його звільнять з-під варти, він відшкодує потерпілому спричинену матеріальну шкоду.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у скоєних кримінальних правопорушеннях, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

При цьому суд виключає з обсягу пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України кваліфікуючу ознаку «повторно», керуючись таким.

Так, вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 ОСОБА_5 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Станом на 28 червня 2024 року день затвердження прокурором обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні були наявні підстави кваліфікувати дії обвинуваченого за ознакою повторності, позаяк, як це закріплено в примітках 1. до статті 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Водночас, ухвалоюКиївського районного суду м.Харкова від 18.10.2024 було задоволено подання начальника Київського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області про приведення вироку Київської районного суду м.Харкова від 01.11.2023 за обвинуваченим ОСОБА_5 у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ. Звільнено засудженого ОСОБА_5 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Відтак, з огляду на наведене вище, ознаки повторності у діях ОСОБА_5 при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відсутні, позаяк після звільнення 18.10.2024 засудженого ОСОБА_5 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, ОСОБА_5 вважається таким, що раніше не вчиняв кримінальних правопорушень.

При цьому суд ураховує висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яких він дійшов у постанові від 14 вересня 2020 року у справі №591/4366/18, провадження №51-1122кмо20, та виснував, що «повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочині в іншому кримінальному провадженні».

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 установлено, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , 2014 року народження, непрацевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, з 14.08.2024 перебував на військовій службі за призовом по мобілізації.

Також судом ураховуються обставини отримання ОСОБА_5 , солдатом військової частини НОМЕР_3 , 27.09.2024 травми у вигляді осколкового поранення правого плеча, правої кисті, обох стегон, забію м`яких тканин грудної клітки праворуч під час захисту Батьківщини при виконанні бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_3 . Відповідно до перевідного Епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №5881, виданого КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради на ім`я хворого ОСОБА_5 , останній впродовж періоду з 01.10.2024 по 07.10.2024 перебував на лікуванні у вказаному медичному закладі з діагнозом: ВТ 28.09.2024, ВОНП правого плеча, ВОСП обох стегон, правої кисті. Посттравматична нейропатія правого серединного нерва з тимчасовим порушенням функції кисті, розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан абстиненції, неускладнений.

Разом з тим, суд бере до уваги відомості повідомлення Міністерства оборони України №116/2/1/6/72014 від 07.12.2024 та №116/2/1/6/891 від 04.01.2025, згідно з якими у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на 06.12.2024 та на 02.01.2025 обліковий запис на громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено, на військовому обліку останній не перебуває.

Як пояснив у ході судового розгляду ОСОБА_5 , він самовільно залишив військову частину, в якій ніс обов`язки з військової служби, до несення військової служби так і не повернувся.

Також суд бере до уваги, що обвинувачений ухилявся від явки до суду, унаслідок чого ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 25.02.2025 був оголошений у розшук, спричинену потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду останній не відшкодував.

Крім зазначеного, надаючи оцінку особистості ОСОБА_5 , суд бере до уваги, що ОСОБА_5 вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. У подальшому ухвалоюКиївського районного суду м.Харкова від 18.10.2024 було звільнено засудженого ОСОБА_5 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Водночас, суд ураховує, що ОСОБА_5 після звільнення від відбування покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 з випробуванням, від якого останнього 18.10.2024 було звільнено з нереабілітуючих підстав, вже через п`ять місяців 07.04.2024 вчинив кримінальні правопорушення за обставин, що є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні, а тому наявні підстави вважати, що ОСОБА_5 схильний до вчинення корисливих правопорушень.

Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, суд керується таким.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання,ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Так, суд вирішуючи питання щодо наявності обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 щире каяття, на що у ході судового розгляду посилався обвинувачений, то суд бере до уваги, що визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та визнання цивільного позову не дають підстав вважати, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, позаяк щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. Не заперечення і визнання обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого. Навпаки, посткримінальна поведінка обвинуваченого та його пасивна позиція під час судового розгляду, зокрема невідшкодування потерпілому шкоди навіть частково, свідчить про відсутність у обвинуваченого щирого жалю з приводу скоєного ним та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття. У ході судового розгляду обвинуваченим не наведено обставин, які послугували перешкодою для відшкодування спричиненої його протиправними діями шкоду потерпілому, який є особою похилого віку та має статус особи з інвалідністю І групи.

Інших обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому в ході судового розгляду встановлено не було.

Відтак, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно зі ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю. Вказані обставини також зазначені в обвинувальному акті.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд ураховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з яких, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України до тяжкого злочину, вид та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, обставини та наслідки вчиненого злочину, поведінку обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, який ухилявся від явки до суду, внаслідок чого був оголошений у розшук, позицію потерпілого ОСОБА_4 , висловлену у судовому засіданні про те, що обвинувачений не вийшов з ним на зв`язок, маючи його номер телефону, жодних дій, спрямованих на відшкодування спричиненої йому матеріальної шкоди не вчинив, посилався, що переніс сильний стрес, у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого стосовно нього, зауважував, що у разі відшкодування спричиненої йому матеріальної шкоди він не наполягатиме на призначенні обвинуваченому покарання, пов`язаного з позбавлення волі, у разі невідшкодування шкоди вважав за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Суд, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставин, які обтяжують покарання, тяжкості вчиненого, виходячи з критерію виду і розміру покарання та фактичних обставин, при яких було вчинено кримінальні правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого, його байдуже ставлення до наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі з урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують покарання та наявності обставин, які обтяжують покарання, - в межах санкцій статей закону.

За наведених у даному вироку обставин, суд уважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

При цьому, ураховуючи вчинення обвинуваченим декількох кримінальних правопорушень, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, остаточно слід призначити ОСОБА_5 покарання в виді позбавлення волі строком на строк 5 (п`ять) років.

Згідно зі ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , яка надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, слугуватиме попередженню вчиненню ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому суд ураховує, що таке покарання сприятиме меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчиненню нових злочинів, слугуватиме заходом примусу, який можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх наслідкам.

При вивченні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1, 75 КК України, не встановлено.

Потерпілим ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з ОСОБА_5 на свою користь матеріальну шкоду в сумі 10 000,00 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог потерпілий посилався, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 йому, ОСОБА_4 , було спричинено матеріальну шкоду в сумі 10 000,00 гривень.

Обвинуваченим, як цивільним відповідачем відзив на позов не подавався.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Під час судового розгляду було встановлено, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, доведена поза розумним сумнівом, що, на думку суду, доводить обґрунтованість підстав для подання потерпілим та цивільним позивачем ОСОБА_8 цивільного позову до обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_5 щодо відшкодування завданої потерпілому матеріальної шкоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 1166, 1177 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як убачається з позиції обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_5 , ним не оспорюється заподіяння потерпілому та цивільному позивачу ОСОБА_4 матеріальної шкоди, а отже повністю визнається розмір цієї шкоди. При цьому суд не вбачає сумніву щодо достовірності цієї позиції.

За вказаних обставин, суд уважає доведеними вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 щодо завдання останнім матеріальної шкоди як і наявність підстав для її відшкодування в сумі 10000 грн, а отже позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити раніше обраний - у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з 22 серпня 2025 року до набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, ст. 368, 369-371, ст. 373, ст. 374, ст. 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (один) року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого більш суворим, та призначити остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 серпня 2025 року до дня набрання цим вироком законної сили, виходячи з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Речові докази один паперовий пакет біло-фіолетового кольору з написом «Premier Parfum», в якому знаходиться: - 1 флакон рожевого кольору з прозорою рідиною всередині, об`ємом близько 30 мл.; - 1 прозорий флакон з етикеткою чорного кольору з написом «Premier parfum Gold Series Fragnance made in France limited edition 50 ml.» «№244 version Egoist Platinum (Chanel)»; - 1 прозорий флакон з етикеткою чорного кольору з написом «Premier parfum Gold Series Fragnance made in France limited edition 30 ml. №244»; - паперову коробку біло-чорного кольору з написом «Ексклюзивно для Цацки» та «ХЮФ Харківська ювелірна фабрика» в середині якої знаходиться 1 хрестик розміром 3,8 см. на 3 см. масою 15,21 г. з біркою «Відродження маса 15,21 г., срібло 925 ТОВ Харківська ювелірна фабрика, дата виг: 28.07.20, срібло 925 (15,21 г.), арт. 3536-Ч, 51 та з товарним чеком від 07.04.2024 «найменування: крест 3536-Ч в. 15,21, ціна 3255 20% 2600 грн., завірений підписом», запаковані у прозорий полімерний пакет з написом «Національна поліція України СУ» №PSP253897, кульковою ручкою синього кольору «Вилучення добровільно виданого майна у ОСОБА_5 , ЄРДР №0001344 від 08.04.2024», які знаходяться в камері речових доказів ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, - після набрання вироком законної сили повернути законному володільцеві.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1