У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання начальника слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області ОСОБА_3 про вирішення питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні №0000125 від 10.08.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

30.03.2023 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання начальника слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області ОСОБА_3 про вирішення питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні №0000125 від 10.08.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Заявник обгрунтовуючи клопотання вказує, що слідчим відділом Управління СБ України в Закарпатській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000125 від 10.08.2022 року.

Зазначено, що 08.09.2022 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено обвинувальний вирок відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, вироком суду від 08.09.2022 (справа N? 308/10607/22) не прийнято рішення щодо долі речового доказу - мобільного телефону марки «Nokia» 3 IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора зв?язку Київстар з номером: НОМЕР_3 , який вилучений 01.05.2022 у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході проведення огляду місця події в с. Ділове Закарпатської області, та передано на відповідальне зберігання в кімнату речових доказів слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області (згідно квитанції N? 460 від 05.08.2022).

На підставі викладеного, просить окремою ухвалою вирішити питання про долю вищевказаних речових доказів та арештованого майна, не зазначених у вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2022 (справа N? 308/10607/22), відносно ОСОБА_4 а саме:

- мобільного телефону марки «Nokia» IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора зв?язку Київстар з номером: НОМЕР_3 .

Представник заявника Управління СБ України в Закарпатській області та прокурор в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що таке підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого ОСОБА_4 обов`язків передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Водночас у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України даним вироком суду доля речових доказів не вирішувалась.

Разом з цим, в порядку п.12 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд не вирішив, що належить вчинити із майном на яке накладено арешт, речовими доказами та документами, а саме:

-мобільний телефон марки «Nokia» IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора зв?язку Київстар з номером: НОМЕР_3 .

Разом з цим, під час розгляду справи прокурором не було долучено постанови про визнання речовими доказами:

- Мобільного телефону марки «Nokia» з IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора зв?язку Київстар з номером: НОМЕР_3 і питання про долю даного речового доказу прокурором відповідно заявлено не було.

Судом встановлено, що з постанови старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області ОСОБА_5 від 05.08.2022 року вбачається, що постановою слідчого від 01.05.2022 зазначений мобільний телефон Nokia (IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 у якому міститься сім-картка мобільного оператора зв`язку Київстар з номером НОМЕР_3 ) визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що постановою старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області ОСОБА_5 від 05.08.2022 року вилучений 01.05.2022 у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході проведення огляду місця події в с. Ділове Закарпатської області мобільний телефон марки «Nokia» з IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора зв?язку Київстар з номером: НОМЕР_3 передано на відповідальне зберігання в кімнату речових доказів Управління СБ України в Закарпатській області.

Оскільки стороною обвинувачення під час судового розгляду не були надані відомості щодо визнання:

- Мобільного телефону марки «Nokia» з IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора зв?язку Київстар з номером: НОМЕР_3 речовими доказами, а також не долучено в ході судового розгляду справи постанови слідчого , рішення по них у вироку згідно ст.100 КПК України прийнято не було.

Нормативно-правове обгрунтування.

Згідно вимог з ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Згідно вимог з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до вимог ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. До питань про будь-які сумніви і суперечності, що виникають при виконанні вироку, які належить вирішувати суду, що ухвалив вирок, відносяться питання про долю речових доказів і документів, якщо їх не вирішено при ухваленні вироку.

Згідно п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити із майном на яке накладено арешт, речовими доказами та документами.

Відповідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.90 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків" у порядку, передбаченому ст.411 КПК України (1003-05), суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків: про застосування акта амністії, якщо його застосування є обов`язковим і суд при постановленні вироку не обговорював цього питання;про звільнення з-під варти особи, засудженої умовно чи до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або із застосуванням до неї ст.46-1 КК України (2001-05), якщо підсудний був під вартою і суд не вирішив питання про зміну запобіжного заходу; про скасування запобіжного заходу, якщо при виправданні підсудного чи засудженні його зі звільненням від покарання суд у вироку не вказав про його скасування;про зарахування попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання, якщо таке зарахування не проведено судом або допущено неточність при його обчисленні;про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані; про застосування відстрочки виконання вироку не тільки щодо основного, але й щодо додаткового покарання, якщо рішення суду про застосування ст.46-1 КК України неконкретизоване; про виключення з акта опису майна, на яке за законом не допускається звернення стягнення, якщо у вироку не вирішено питання про це майно; про долю речових доказів, якщо її не вирішено вироком суду;про визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань; про оплату праці захисника; про долю неповнолітніх дітей засудженого, які залишилися без догляду, і передачу їх для піклування установам, родичам або іншим особам, якщо у вироку нема такого рішення;про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного або додаткового) у вигляді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, неконкретні формулювання;про призначення громадського вихователя неповнолітньому в разі його умовного засудження або застосування до нього міри покарання, не пов`язаної з позбавленням волі, або відстрочки виконання вироку відповідно до ст.46-1 КК України; про усунення неточностей, допущених у вироку при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого, а також описок та арифметичних помилок, коли вони очевидні і виправлення їх не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища засудженого.

Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого ОСОБА_4 обов`язків передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Вирок набрав законної сили. Під час ухвалення вироку від 08.09.2022 року судом не вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, а саме:

- Мобільного телефону марки «Nokia» з IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора зв?язку Київстар з номером: НОМЕР_3 ;

З огляду на викладене , зважаючи на приписи ст. 100 КПК України суд приходить до висновку, що мобільний телефон марки «Nokia» з IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора зв?язку Київстар з номером: НОМЕР_3 слід повернути власнику.

Таким чином, з урахуванням викладеного та беручи до уваги, що вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2022 року набрав законної сили, подальше збереження речових доказів в рамках кримінального провадження №0000125 від 10.08.2022 року року є безпідставним і питання долі вищевказаних речових доказів судом при постановленні вироку не вирішувалось, суд приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 100, 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання начальника слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області ОСОБА_3 про вирішення питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні №0000125 від 10.08.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України- задовольнити.

Речові докази по справі а саме:

- Мобільний телефон марки «Nokia» з IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора зв?язку Київстар з номером: НОМЕР_3 - повернути власнику.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1