Справа №127/3504/25
Провадження №1-кп/127/116/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених частинами третьою та п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2023 за № 0000128,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК, ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених частинами третьою та п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК, ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК, та ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК

Прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, представника потерпілого, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування. Крім того, заявив клопотання про покладення на обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а до обвинуваченого ОСОБА_14 застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Клопотання мотивоване тим, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення віднесені до корупційних, на цей час судовий розгляд не розпочатий. Також прокурор заявив клопотання про передачу заарештованих грошових коштів з метою управління ними. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 були вилучені грошові кошти в сумі 99 тис. грн. У подальшому на ці кошти накладений арешт. На час звернення з цим клопотанням до суду дозвіл ОСОБА_13 на передачу вилучених у неї грошових коштів до Національного агентства України з виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі Агентство), не отримана. Тому прокурор вважає за доцільне передати вилучені у ОСОБА_13 грошові кошти Агентству.

Обвинувачені та їхні захисники проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не заперечували. При цьому обвинувачені зазначили, що клопотання про здійснення судового розгляду судом колегіально у них відсутнє.

Захисник ОСОБА_6 подала клопотання про зменшення розміру застави, застосованої до обвинуваченої ОСОБА_13 зі 150 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 454200 грн, на 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 242240 грн. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_13 потребує лікування та оперативного втручання, на що необхідні відповідні кошти.

Також захисник ОСОБА_6 подала клопотання про скасування арешту, накладеного на грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку в помешканні ОСОБА_13 . Клопотання мотивоване тим, що надані суду матеріали не містять доказів приналежності вилучених грошових коштів до речових доказів у кримінальному провадженні. Зауважила, що усі слідчі дії у кримінальному провадженні закінчені, натомість інформація про належність цих коштів саме ОСОБА_13 встановлена не була. Разом з тим, в судовому порядку встановлено, що вилучені у ОСОБА_13 грошові кошти належать її чоловіку - ОСОБА_18 - та її батькам і є власними накопиченнями родини. Також захисник звернула увагу на те, що значно погіршився стан здоров`я матері обвинуваченої ОСОБА_19 , тому остання потребує вартісного лікування.

Захисник ОСОБА_20 подав до суду скаргу, відповідно до якої просив скасувати постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_21 від 14.03.2024, 29.05.2024 та 15.07.2024 про залучення спеціалістів як такі, що не передбачені чинним кримінально-процесуальним законом. Скарга мотивована тим, що слідчий доручив працівникам Держаудитслужби дослідити питання права дотримання вимог законодавства при отриманні та використанні бюджетних коштів.

Також захисник ОСОБА_20 подав до суду скаргу, згідно з якою просив скасувати постанову прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 27.05.2024 про залучення спеціалістів працівників Головного управління Державної податкової служби для проведення аналітичного дослідження у кримінальному провадженні. Скарга мотивована тим, що прийняття такого процесуального рішення суперечить приписам чинного кримінально-процесуального закону.

Крім цього, захисник ОСОБА_20 подав скаргу, в якій просив скасувати постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_22 від 13.02.2024 про доручення здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні іншому органу досудового розслідування. Таким чином, на думку захисника, була здійснена штучна зміна органу досудового розслідування.

Також захисник ОСОБА_20 подав до суду скаргу, в якій просив скасувати постанову слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_21 від 22.07.2024 про призначення судово-економічної експертизи. Скарга мотивована тим, що у оскаржуваній постанові слідчий поставив перед експертами питання, які не віднесені до компетенції судових експертів, натомість належить до питань права, які експерти вирішувати не вправі.

Окрім цього, захисник ОСОБА_20 подав заперечення на ухвали Вінницького апеляційного суду від 19.10.2023, 18.12.2023, 15.02.2024, 26.03.2024 та 22.08.2024, якими наданий дозвіл на проведення НСРД у кримінальному провадженні. Заперечення мотивовані тим, що під час прийняття зазначених рішень слідчим суддею апеляційного суду наданий дозвіл на проведення НСРД щодо 9 осіб. При цьому в клопотанні слідчого відсутні жодні обґрунтування, яким чином кожна з цих 9 осіб може бути причетна до вчинення кримінального правопорушення.

Також захисник ОСОБА_20 подав до суду клопотання про витребування з ГУНП у Вінницькій області матеріали кримінального провадження, які не були відкриті стороні захисту. Клопотання мотивоване тим, що у матеріалах кримінального провадження наявна інформація про існування та перебування у розпорядженні сторони обвинувачення ряду документів, однак самі документи у відкритих стороні захисту матеріалах відсутні.

Захисник ОСОБА_8 подала до суду клопотання про зменшення розміру застави, застосованої до ОСОБА_11 . Клопотання мотивоване тим, що до останнього застосований запобіжний захід у вигляді застави, який перевищує максимально дозволені межі розміри застави, тобто у розмірі 4 млн грн, при цьому посилання на наявність виключених обставин для застосування такого розміру застави матеріали кримінального провадження не містять. Здійснила також посилання на те, що ряд заставодавців потребують вартісної медичної допомоги, тому їм необхідно повернути кошти, внесені ними в якості застави за ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_9 подав клопотання про зміну застосованого до ОСОБА_15 запобіжного заходу із застави на особисте зобов`язання. Клопотання мотивоване тим, що до його підзахисного був застосований запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з правом внесення застави. У зв`язку з внесенням застави ОСОБА_15 був звільнений з-під варти і до нього були застосовані ряд обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК. У подальшому строк дії покладених на ОСОБА_15 обов`язків закінчився і стороною обвинувачення не було ініційоване питання щодо їх продовження відповідно до встановленого порядку. З огляду на викладене захисник вважає за доцільне змінити застосований до його підзахисного запобіжний захід із застави на особисте зобов`язання.

Аналогічне клопотання захисником ОСОБА_9 було подане в інтересах ОСОБА_16 .

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини третьої статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для прийняття процесуального рішення, передбаченого частиною третьою статті 314 КПК, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Частиною четвертою статті 110 КПК визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Зазначеною правовою нормою також передбачено, що обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акта встановлені статтею 291 КПК. Відомості, які б свідчили, що обвинувальний акт не відповідає зазначеним вимогам під час проведення підготовчого судового засідання не встановлені.

Перелік питань, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначений частиною першою статті 91 КПК. При цьому статтею 92 КПК визначений обов`язок доказування зазначених обставин. Правила оцінки доказів на підтвердження наведених обставин встановлені статтею 94 КПК. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо причетності чи непричетності обвинувачених до інкримінованих їм діянь, а також щодо кваліфікації їхній діянь на стадії підготовчого судового засідання є передчасним, оскільки потребує дослідження матеріалів кримінального провадження, та має здійснюватись під час розгляду кримінального провадження по суті згідно з правилами, визначеними § 3 Глави 28 КПК.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що правові підстави для повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінально-процесуального закону відсутні.

Суд також вважає, що правові підстави для прийняття будь-яких інших рішень, передбачених частиною третьою статті 314 КПК, тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження чи направлення обвинувального акта до іншого суду відсутні. Натомість з наданого суду обвинувального акта убачається, що кримінальне провадження підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області, а тому його необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 31 КПК кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого. Суд враховує, що клопотання про здійснення судового розгляду кримінального провадження колегіальним судом стороною захисту (обвинуваченими) заявлене не було. А тому, відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження необхідно здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, представника потерпілого, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для задоволення скарг захисника ОСОБА_20 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

Частиною першою статті 303 КПК визначений перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. При цьому частиною другою статті 303 КПК визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. Також частиною третьою статті 303 КПК визначено, що під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Разом з тим, частиною четвертою статті 291 КПК визначений перелік документів, які можуть бути надані суду до початку судового розгляду. Оцінка рішень слідчого та прокурора у кримінальному провадженні потребує дослідження наданих суду доказів та процесуальних документів у їх сукупності. Вище суд зазначив, що ці питання можуть бути вирішені судом під час розгляду кримінального провадження по суті згідно з правилами, визначеними § 3 Глави 28 КПК. Саме тому суд вважає, що скарги захисника на стадії підготовчого судового засідання є передчасними і не можуть бути вирішені судом.

Вирішуючи питання щодо клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту в частині запобіжних заходів, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченої. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 201 КПК підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Зі змісту частини другої статті 201 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Також частиною сьомої статті 194 КПК регламентовано, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

У зв`язку з тим, що клопотання прокурора про застосування до обвинувачених запобіжного заходу та покладенні відповідних процесуальних обов`язків було подане з недотриманням наведеного порядку за клопотанням сторони захисту суд відклав вирішення цих клопотань на необхідний для підготовки відповідних заперечень час. У подальшому прокурор надав суду правові позиції щодо поданих ним клопотань, а також щодо клопотань сторони захисту. Оцінюючи надані суду матеріали, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Порядок застосування запобіжного заходу регламентований статтею 194 глави 18 КПК, зокрема, зі змісту частини другої статті 194 КПК випливає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час розгляд кримінального провадження по суті не розпочатий, а тому вирішення вказаного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд враховує, що обвинувачені обвинувачується у вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів. На цей час судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) не розпочате, а тому з метою забезпечення кримінального провадження, попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на свідків кримінального провадження, а також виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає доцільним застосування до обвинувачених запобіжних заходів. При цьому, вирішуючи клопотання сторони захисту щодо зменшення розміру застави, та зміну раніше застосованого запобіжного заходу, суд враховує таке.

Види запобіжних заходів визначені у частині першій статті 176 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якими є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Мета застосування запобіжних заходів визначена частиною першою статті 177 КПК, якою є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Застосування застави, як альтернативного запобіжного заходу передбачене частиною третьою статті 183 КПК, зі змісту якої випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Застосування застави як альтернативного запобіжного заходу при застосуванні іншого, окрім тримання під вартою, запобіжного заходу чинними нормами кримінально-процесуального закону не передбачене.

Відповідно до частини першої статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно з реченням першим частини одинадцятої статті 182 КПК застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Реченням другим частини одинадцятої статті 182 КПК визначено, що при цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. А зі змісту речення третього частини одинадцятої статті 182 КПК випливає, що застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

З наданих суду документів випливає, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2025 до обвинуваченої ОСОБА_13 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 150 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 454200 грн.

Згідно з наданою захисником квитанцією зазначена застава була внесена ОСОБА_18 , у зв`язку з чим ОСОБА_13 була звільнена з-під варти.

Зі змісту клопотання випливає, що ОСОБА_18 є чоловіком обвинуваченої ОСОБА_13 . Разом з тим, суд вважає слушним зауважити, що така теза захисника не підтверджена документально. Зокрема, до клопотання долучена копія свідоцтва про народження ОСОБА_23 , батьками якої зазначені ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , а також витяги з реєстру територіальної громади, зі змісту яких випливає, що обвинувачена ОСОБА_13 та ОСОБА_18 мешкають за однією адресою. Надані захисником документи підтверджують факт наявності у ОСОБА_18 та ОСОБА_13 спільної дитини та їхнього спільного проживання, однак не підтверджують факту реєстрації шлюбу.

Поряд з тим, клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави мотивовано тим, що обвинувачена ОСОБА_13 потребує оперативного втручання та відповідного лікування, не працює, а середньомісячний дохід ОСОБА_18 становить 10000 грн. На підтвердження зазначених обставин суду надані відповідні медичні документи з переліком встановлених ОСОБА_13 діагнозів, а також довідку про дохід ОСОБА_18 . Зі змісту зазначених документів дійсно убачається, що ОСОБА_13 потребує оперативного втручання.

Крім того, захисник ОСОБА_13 , як на підставу для зменшення розміру застави, послалась на невеликий дохід заставодавця ОСОБА_18 . З огляду на такі твердження сторони захисту, суд вважає слушним зауважити таке.

Зі змісту наданої суду довідки випливає, що ОСОБА_18 за 2024 рік отримав заробітну плату у загальному розмірі 129699,27 грн. Проте, 15.03.2024 ОСОБА_18 сплатив визначену ОСОБА_13 заставу у загальній сумі 454200 грн., що значно перевищує доведений стороною захисту дохід ОСОБА_18 .

Відповідно до частини першої статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 182 КПК застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Зі змісту абзацу першого частини третьої статті 182 КПК випливає, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Частиною четвертою статті 182 КПК регламентовано, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до пункту 3 абзацу першого частини п`ятої статті 182 КПК розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому абзацом другим частини п`ятої статті 182 КПК визначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як суд зазначив вище, судовий розгляд кримінального провадження по суті судом не розпочатий. Суд враховує, що стороною обвинувачення не доведено, що застосування до ОСОБА_13 виключно застави у максимальному розмірі, визначеному пунктом 3 частини п`ятої статті 182 КПК може виконати завдання, визначені статтею 177 КПК. При цьому вище суд зауважив, що реченням другим частини четвертої статті 182 КПК здійснене застереження щодо того, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для нього. Саме тому суд вважає, що клопотання сторони захисту в цій частині слід задовольнити і зменшити, розмір застави, застосованої до ОСОБА_13 .

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для задоволення клопотань захисника ОСОБА_8 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

З наданих суду матеріалів випливає, що 22.02.2024 слідчим суддею до ОСОБА_11 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 4 млн грн, у разі внесення застави ОСОБА_11 підлягав звільненню з-під варти з покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.

11.03.2024 та 12.03.2024 ОСОБА_24 на підставі ухвали слідчого судді від 22.02.2024 внесені грошові кошти в сумі 798 тис грн в якості застави за ОСОБА_11 .

12.03.2024 ОСОБА_25 вніс грошові кошти в сумі 399 тис грн в якості застави за ОСОБА_11

11.03.2024 та 12.03.2024 ОСОБА_26 внесла грошові кошти в сумі 798 тис грн в якості застави за ОСОБА_11 .

13.03.2024 ОСОБА_27 внесла грошові кошти в сумі 798 тис грн в якості застави за ОСОБА_11 .

11.03.2024 ОСОБА_28 внесла грошові кошти в сумі 798 тис грн в якості застави за ОСОБА_11 .

Відомості про час та дату звільнення ОСОБА_11 з-під варти суду не надані, однак надані копії ухвали слідчих суддів про продовження покладених на ОСОБА_11 процесуальних обов`язків.

Як підставу для зменшення розміру застави, визначеної ОСОБА_11 , захисник зауважила, що заставодавці у зв`язку з необхідністю лікування потребують внесених ними грошових коштів. На підтвердження зазначеної обставини до відповідних заяв надані копії відповідних медичних документів.

Правове обґрунтування розміру застави, який може бути застосований до обвинуваченого суд навів вище. Також суд вище зауважив, що судовий розгляд кримінального провадження по суті судом не розпочатий. В ході судового розгляду прокурор не навів наявності виключних обставин, які уповноважують суд відступити від імперативних приписів пункту 3 частини п`ятої статті 182 КПК. Посилання на визначення такого розміру застави слідчим суддею, на переконання суду, не ґрунтується на приписах кримінально-процесуального закону. Зокрема, частиною першою статті 198 КПК визначено, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень. Крім того, § 1 глави 18 КПК визначено, що повноваження щодо оцінки обставин, які мають бути враховані під час застосування запобіжного заходу віднесені до повноважень суб`єкта, який вирішує відповідні клопотання. У цьому випадку такі питання вирішує суд, який проводить підготовче судове засідання. При цьому суд враховує, що стороною обвинувачення не доведено, що застосування до ОСОБА_11 максимально дозволеного розміру застави згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 182 КПК не може виконати завдання, визначені статтею 177 КПК. Саме тому суд вважає, що клопотання сторони захисту в цій частині слід задовольнити і зменшити, розмір застави, застосованої до ОСОБА_11 , а саме в максимальному розмірі, визначеному пунктом 3 частин п`ятої статті 182 КПК, тобто трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць складає 3028 грн. Отже, максимальний розмір застави, який може бути застосований до ОСОБА_11 , складає 908400 грн. Саме тому суд вважає, що заяви ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 про повернення їм грошових коштів, внесених у якості застави за ОСОБА_11 , мають бути задоволенні.

Оцінюючи доводи захисника ОСОБА_9 в частині необхідності зміни застосованих до ОСОБА_15 та ОСОБА_16 запобіжних заходів із застави на особисте зобов`язання, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Правові норми, якими регламентоване застосування запобіжного заходу у вигляді застави, судом були наведені вище. Зазначені норми не містять застережень щодо строку дії запобіжного заходу у вигляді застави. Однак такі застереження містить частина четверта статті 196 КПК, а саме слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 197 КПК строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Крім того, застереження щодо строку дії ухвали слідчого судді чи суду в частині покладених процесуальних обов`язків містить і частина сьома статті 194 КПК, а саме обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Саме тому суд вважає такими, що не відповідають нормам кримінально-процесуального закону посилання захисника на закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді застави, застосованого до ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Натомість, на переконання суду, захисник здійснив ототожнення строку дії запобіжного заходу зі строком дії процесуальних обов`язків, що також не узгоджується з наведеними вище нормами кримінально-процесуального закону. Натомість вимоги до клопотання про зміну запобіжного заходу, подані захисником, визначені статтею 201 КПК. Зі змісту пункту 1 частини третьої статті 201 КПК до клопотання мають бути додані, зокрема, копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання. Разом з тим, копії відповідних матеріалів, які свідчать про доцільність зміни застосованих до обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 запобіжних заходів із застави на особисте зобов`язання, захисником надані не були. Тому суд вважає, що правові підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 в цій частині відсутні.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та покласти на обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою ж вимогою, не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування зі свідками згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзду в Україну. Також суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою ж вимогою, не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування зі свідками згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзду в Україну.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для задоволення клопотання прокурора щодо передачі арештованих грошових коштів з метою управління ними, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини першої статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Зі змісту абзацу третього частини шостої статті 100 КПК випливає, що речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Відповідно до частини сьомої статті 100 КПК у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до слідчого судді Вищого антикорупційного суду, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

На обґрунтування поданого клопотання прокурор надав суду копію постанови про визнання вилучених грошових коштів речовими доказами та копію знеособленої ухвали суду про накладення арешту на грошові кошти.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що судовий розгляд справи по суті судом не розпочатий, натомість суд проводив підготовче судове засідання. На цій стадії судового розгляду вирішити питання щодо можливості без шкоди для кримінального провадження передачі вилучених грошових коштів Агентству передчасне. Тому суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора в цій частині слід відмовити.

До проведення підготовчого судового засідання на адресу суду надійшло клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна. Клопотання мотивоване тим, що під час проведення обшуку з помешканні ОСОБА_13 було вилучено грошові кошти у загальній сумі 999000 грн. Надалі на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 08.03.2024 на зазначені кошти був накладений арешт. Клопотання мотивоване тим, що вилучені кошти є сімейними накопиченнями, були детально описані та ідентифіковані, а тому наразі підстава арешту, на думку сторони захисту, відпала.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Зі змісту речення першого абзацу другого частини першої статті 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому частиною другою статті 170 КПК визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вже суд зазначав вище, для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті. Натомість, на цей час суд здійснює підготовче судове засідання. Саме тому, суд вважає за доцільне клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_13 визнати передчасним та відмовити у його задоволенні.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_20 про витребування документів, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 315 КПК з метою підготовки до судового розгляду суд, зокрема, розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні.

Подаючи відповідне клопотання, захисник здійснив посилання на те, що стороні захисту відомо про наявність у кримінальному провадженні ряду документів, які не були відкриті стороні захисту. Разом з тим, суд враховує, що стороною захисту не надані докази неможливості отримання відповідних документів у інший спосіб, ніж здійснення їх судового витребування. Також суд враховує, що на стадії підготовчого судового засідання суд не вправі оцінювати наявність чи відсутність у матеріалах кримінального провадження усього обсягу документів, які можуть бути використані в якості доказів у кримінальному провадженні. Саме тому суд вважає, що на цій стадії судового провадження клопотання сторони захисту про витребування документів передчасне.

Прокурор в інтересах в інтересах держави в особі КЕВ м. Вінниця подав позов про стягнення з обвинувачених завданої матеріальної шкоди.

Вирішуючи питання щодо поданої позовної заяви, суд враховує таке.

Відповідно до частини четвертої статті 128 КПК форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Частиною п`ятою статті 128 КПК регламентовано, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи питання щодо наявності у прокурора повноважень на звернення до суду з відповідним позовом, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини першої статті 56 ЦПК у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 56 ЦПК у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Право прокурора на звернення до суду з цивільним позовом визначене статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому частиною четвертою статті 57 ЦПК визначено, що відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Отже, аналізуючи доводи прокурора, викладені у позовній заяві, наведені приписи процесуального закону, суд вважає, що правові підстави для повернення поданого прокурором позову відсутні. Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що вимоги до позовної заяви містяться у частині третій статті 175 ЦПК. Зазначеним вимогам поданий позов відповідає.

Зважаючи на завдання кримінального судочинства, визначені у статті 2 КПК, суд вважає за доцільне позовну заяву прокурора прийняти до розгляду, надавши обвинуваченим та їхнім захисникам, згідно з приписами статті 178 ЦПК, строк для подання відзиву на подану позовну заяву.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 15, частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених частинами третьою та п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2023 за № 0000128, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 17 листопада 2025 року о 15:30 годині.

У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, представника потерпілого, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зменшити розмір застави, застосованої до ОСОБА_13 , встановлений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15.03.2024 у розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, на 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Частину заставу в розмірі 211960 (двісті одинадцять тисячі дев`ятсот шістдесят) гривень, внесену 15.03.2024 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області у якості застави за ОСОБА_13 на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 15.03.2024, відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №203(#203) від 15.03.2024, повернути заставодавцю ОСОБА_18 .

Зменшити розмір застави, застосованої до ОСОБА_11 , встановлений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2024, у розмірі 4000000 (чотирьох мільйонів) гривень, на 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Частину застави в розмірі 798000 (сімсот дев`яносто вісім тисяч) гривень, внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області у якості застави за ОСОБА_11 на підставі ухвали Вінницького міського суду від 22.02.2024 відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 11.03.2024 та № 0.0..1 від 12.03.2024, повернути ОСОБА_24 .

Частину застави в розмірі 399000 (триста дев`яносто дев`ять тисяч) гривень, внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області у якості застави за ОСОБА_11 на підставі ухвали Вінницького міського суду від 22.02.2024 відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 12.03.2024, повернути ОСОБА_25 .

Частину застави в розмірі 798000 (сімсот дев`яносто вісім тисяч) гривень, внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області у якості застави за ОСОБА_11 на підставі ухвали Вінницького міського суду від 22.02.2024 відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 11.03.2024 та № 0.0..1 від 12.03.2024, повернути ОСОБА_26 .

Частину застави в розмірі 298600 (двісті дев`яносто вісім тисяч шістсот) гривень, внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області у якості застави за ОСОБА_11 на підставі ухвали Вінницького міського суду від 22.02.2024 відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 11.03.2024, повернути ОСОБА_27 .

Частину застави в розмірі 798000 (сімсот дев`яносто вісім тисяч) гривень, внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області у якості застави за ОСОБА_11 на підставі ухвали Вінницького міського суду від 22.02.2024 відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 11.03.2024 та № 0.0..1 від 12.03.2024, повернути ОСОБА_28 .

Покласти на обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 такі обов`язки: прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою ж вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні; здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзду в Україну.

Строк дії ухвали в частині покладених на обвинувачених обов`язків складає 60 днів, тобто до 23:59 години 09.01.2026.

Позовну заяву прокурора в інтересах держави в особі КЕВ міста Вінниця прийняти до розгляду. Надати обвинуваченим та їхнім захисниках строк до 17.11.2025 для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: