26 грудня 2025 року Єдиний унікальний № 501/5861/25 Провадження № 1-кп/501/329/25
УХВАЛА

Іменем України

26 грудня 2025 року м. Чорноморськ

Чорноморський міський суд Одеської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 секретар судових засідань ОСОБА_2

номер справи 501/5861/25 номер провадження 1-кп/501/329/25

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000974 від 07 листопада 2025 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, -

участь у справі приймали: прокурор ОСОБА_4 (РВКЗ)

обвинувачений ОСОБА_3 (РВКЗ)

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин клопотання.

В провадженні Чорноморського міського суду Одеської області перебуває кримінальне провадження № 501/5861/25 (провадження 1-кп/501/329/25) внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000974 від 07 листопада 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України.

Крім того, в провадженні головуючого у справі ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження № 501/4411/25 (1-кп/501/291/25) внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742 від 17 серпня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Справа призначена до підготовчого судового засідання.

Позиція учасників судового процесу.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судове засідання на підставі обвинувального акту, заявивши про відсутність перешкод, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 Кримінально процесуального кодексу України, в тому числі, про відсутність підстав про закриття провадження, повернення обвинувального акту прокурору та направлення його відповідному суду для визначення підсудності.

Також до суду скеровано клопотання про продовження строку тримання під вартою. В обґрунтування клопотання послався на наявність підстав для продовження строку тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності пред`явлення особі обвинувачення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 Кримінального кодексу України, яке згідно ст. 12 Кримінального кодексу України відносять до категорії тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.).

п. 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України - незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 185 ч. 4 Кримінального кодексу України, під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину, може незаконно впливати, як безпосередньо так і опосередковано на вже допитаних свідків, являються його знайомі особи, потерпілого, а також інших осіб, які встановлюються та ще не допитані в ході досудового розслідування, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити вже допитаних свідків змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню. Зазначений ризик існує до моменту безпосередньо допиту свідків та потерпілого безпосередньо під час судового розгляду.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України - ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, має не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість, веде антисоціальний спосіб життя, не має офіційного джерела доходу, не одружений, утриманців не має, що в сукупності свідчить про наявність реального ризику вчинення ним нового кримінального правопорушення проти власності з метою забезпечення власних потреб.

Крім того, ОСОБА_3 є раніше судимим 25 серпня 2023 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 81-1 Кримінального кодексу України 13 серпня 2024 року звільненим умовно-достроково, маючи не відбутий термін 3 роки 15 днів. Таким чином, вважаю, що ризик можливого переховування є наявним.

Крім того, 24 вересня 2025 року до Чорноморського міського суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000428 від 05 травня 2025 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, який перебуває на розгляді.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків просить продовжити строк застосування запобіжного заходу строком на 60 діб, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумом для працевлаштованих осіб.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 просили об`єднати вищезазначені кримінальні провадження в одне провадження. Щодо продовження строку тримання під вартою не заперечували, проте просили зменшити розмір заставу до 20 прожиткових мінімумом для працевлаштованих осіб.

Потерпілий в судовому засіданні ОСОБА_6 в вирішенню вказаних вище питань поклався на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, Суд дійшов наступного висновку.

Мотивувальна частина ,застосовані судом правові норми.

Згідно ч. 2 ст. 334 Кримінального процесуального кодексу України у разі, якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Оскільки вищезазначені кримінальні провадження відносно однієї особи перебувають в Чорноморському міському суді Одеської області, в провадження одного судді Суд вважає за необхідне об`єднати вищезазначені кримінальні провадження в одне провадження .

Згідно п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 Кримінального процесуального кодексу України Суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, зокрема, якщо обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно, а також у разі, якщо, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а обвинувачений не залучив його.

Щодо продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України контроль за доцільністю продовження тримання обвинуваченого під вартою покладено на Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 331Кримінального процесуального кодексу України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

08 листопада 2025 року ухвалою слідчого судді Чорноморського міського суду Одеської області справа №501/5032/25 провадження № 1-кс/501/976/25 відносно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 30 мінімумів для працездатних осіб строком до 30 грудня 2025 року.

Положеннями ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II «Заходи забезпечення кримінального провадження» Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 на даний час, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, Суд приходить до висновку що ризики, які враховувались судом при обранні та продовженні запобіжного заходу залишаються актуальними.

Враховуючи що Судом продовжується розгляд справи (досліджуються письмові докази, проводиться огляд відеозаписів слідчих дій тощо), також що на теперішній час допит потерпілих, свідків не проводився Суд вважає, наявні ризики які враховувались судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, за цей час не зменшувались, та не відпали.

Положення статті 197 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлює порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою чи не допущено безпідставне тривале розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

Суд також враховує, обставини передбачені ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: вагомість обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_3 інкримінованих кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, що може загрожувати особі у разі визнання винуватим (у вигляді позбавлення волі), вік та стан здоров`я (відомостей про будь-які захворювання що б унеможливлювало застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не надано), міцність соціальних зв`язків майновий стан останнього (на час затримання не працевлаштований), наявність судимостей (раніше судимі).

Відповідно до чч. 1, 2 ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 23 Кримінального процесуального кодексу передбачено, що Суд досліджує докази безпосередньо.

Показання учасників кримінального провадження Суд отримує усно.

При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, Суд враховує, що ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, не працевлаштований, доказів наявності засобі існування, Суду не надав, що може бути підставою для скоєння нових злочинів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

На даному етапі судом не допитані потерпілі та свідки, тому є підстави вважати, що останній може впливати на них, окрім того також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання їх винуватими, передбачена санкцією ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Крім того, Суд враховує суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_3 кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку.

Під час розгляду клопотань в суді не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей щодо міцних соціальних зав`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України та імперативними положеннями ч. 6 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п. «С» ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Суд вважає, що продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Захисник обвинуваченого заперечував проти продовження строку тримання ОСОБА_3 під вартою, однак переконливих доказів, щодо зміни виду запобіжного заходу суду не надав.

Враховуючи сукупність вказаних вище обставин, Суд вважає, що продовження тримання під вартою є виправданим, оскільки у даному випадку наявність конкретного суспільного інтересу щодо вирішення справи про вчинення суспільно небезпечного діяння превалює над принципом поваги до свободи особистості.

За змістом частини 4 статті 182 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України розмір застави має визначатися з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Поняття застави визначено ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України. Також цією статтею визначено порядок внесення та повернення застави. Але вказаний Закон не містить посилань на те, що застава застосовується на чітко визначений строк.

Суд враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

В рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання.

Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, Суд дійшов висновку, що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу в частині зменшення розміру застави, є не обґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 217, 334, 372 Кримінального процесуального кодексу України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинувачуваного ОСОБА_5 щодо об`єднання матеріали кримінальних проваджень відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Об`єднати матеріали кримінального провадження номер справи 501/5861/25 (провадження 1-кп/501/329/25) відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України з матеріалами кримінального провадження номер справи 501/4411/25 (1-кп/501/291/25) відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Новому кримінальному провадженню присвоїти номер справи 501/4411/25 (провадження 1-кп/501/291/25).

Призначити підготовче судове засідання у об`єднаному кримінальному провадженні номер справи 501/4411/25 (провадження 1-кп/501/291/25) 28 січня 2026 року о 12:30 годині в приміщенні Чорноморського міського суду Одеської області.

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сферф оборони Південного регіону про продовження запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 23 лютого 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_3 заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) 00 гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави на ОСОБА_3 покласти наступні обов`язки:

? не відлучатися із Одеської області без дозволу суду;

? повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

? утримуватися від спілкування з потерпілим , свідками;

? здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Якщо ОСОБА_3 , не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі внесення застави зобов`язати обвинувачуваного прибувати за кожною вимогою до суду в цьому кримінальному провадженні за їх вимогою, а також виконувати в строк до 23 лютого 2026 року обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії цієї ухвали.

Запобіжний захід у виді застави, у разі внесення застави, діє до його припинення.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Роз`яснити заставодавцю та обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, який буде належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушать інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала в частини продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий