КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/4451/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4527/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Азербайджану, посвідка на постійне проживання №900054132 від 22.04.2021 року, дійсна до 20.04.2031 року, працюючому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіДеснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , про скасування повідомлення про підозру від 17.01.2025 року та про зміну раніше повідомленої підозри від 03.03.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001303 від 06.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру від 17.01.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001303 від 06.03.2024 року, скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 03.03.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001303 від 06.03.2024 року та зобов`язати компетентну посадову особу у кримінальному провадженні №0000024 від 07.02.2020 року вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному провадженні №0001303 від 06.03.2024 року про повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, оскаржувана ухвала слідчого судді першої інстанції є незаконною, необгрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України, та винесеною внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підставою для відмови у задоволенні скарги захисника є наступне:

«Повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 здійснено уповноваженою особою у передбачений КПК України порядок».

Такі висновки слідчого судді є помилковими, виходячи з аналізу змісту положень глави 22 КПК України «Повідомлення про підозру», тому як для повідомлення про нову підозру або повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри передбачено такі самі вимоги як і до повідомлення про підозру.

Так, слідчий суддя в ухвалі, що оскаржується, помилково зазначає про встановлення обставин, які не відповідають дійсним обставинам та дослідженим матеріалам, а саме:

«Як встановлено в судовому засіданні, під час повідомлення ОСОБА_7 про підозру 17 січня 2025 року від останнього не надходило зауважень чи заперечень щодо зазначеної процесуальної дії, також не надходило клопотань щодо залучення перекладача на тій стадії, що вказує на те, що ОСОБА_7 була зрозуміла суть підозри і мова на якій вона складена. Крім того, слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_7 має посвідку на постійне проживання в Україні, проживає в Україні досить тривалий час».

Такі висновки, є лише припущеннями, тому як із доданого до клопотання та наданого прокурором повідомлення про підозру від 17 січня 2025 р. не вбачається, що ОСОБА_7 не заявляв про те, що йому зрозуміла суть підозри і мова на якій вона складена, а наявність посвідки на постійне проживання в Україні не доводить факту, що ОСОБА_7 розуміє або розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для нього має вирішальне значення, або він за рівнем володіння мовою здатен на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача (підпункт "е" п. 3 ст.6 Конвенції та практика ЄСПЛ, на які посилається слідчий суддя в ухвалі).

Більш того, ОСОБА_7 зазначає, що він усно заявляв про необхідність участі як захисника так і перекладача, проте його просили розписатися лише за отримання письмового повідомлення про підозру, яке йому надано в письмовому вигляді, про те що він не має заяв та клопотань він не зауважував.

Захисник наголошує на тому, що ОСОБА_7 взагалі не розумів сутність документу, який йому було вручено 17.01.2025 р., не розумів наслідків його вручення та зміст наданих законом йому прав та обов`язків, не розумів, що цим повідомленням змінено його статус в кримінальному провадженні. При цьому перекладачем та захисником не був забезпечений. Переклад повідомлення про підозру від 17.01.2025 року ОСОБА_7 не здійснено до теперішнього часу ані в усній формі, ані в письмовій.

Про факт того, що ОСОБА_7 не розуміє суті підозри, зазначено було в протоколі допиту підозрюваного від 21.01.2025 року, копія якого також була додана до клопотання, де він прямо зазначив, що не розуміє, у скоєнні яких протиправних дій його підозрюють.

Крім того, слідчий суддя в ухвалі, що оскаржується, помилково зазначає:

«Як вбачається з наданих прокурором для огляду матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування було залучено перекладача, здійснено переклад на азербайджанську мову повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 03.03.2025 року та вручено його підозрюваному. Той факт, що підозрюваному було вручено переклад через кілька днів після повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, не є підставою для його скасування».

Суд таким чином встановив, що переклад повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 03.03.2025 року в день складення та вручення не здійснювався, а був здійснений та вручений лише 06.03.2025 року, про що вказує дата вручення на доданому прокурором перекладі. Тому це є підставою вважати, що саме 03.03.2025 року письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та роз`яснення прав ОСОБА_7 не відбулося.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, сторона захисту не погоджується і вважає, що порушення права ОСОБА_7 на захист під час повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри виключають набуття ним статусу підозрюваної особи. Це відповідає позиції ВССУ, викладеній у ч.5 Постанови Пленуму від 25 вересня 2015 року «Про судову практику забезпечення права на захист у кримінальному провадженні».

Також захисник наполягає на тому, що письмове повідомлення про підозру та письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 були вручені з чисельними суттєвими порушеннями прав останнього, тому підозру необхідно скасувати з наступних підстав:

- не залучено захисника;

- не був запрошений перекладач та не вручений письмовий переклад тексту письмового повідомлення про підозру (ч.2 ст. 29, ст. 277- 278 КПК України).

Апелянт вказує, що підозрюваний є громадянином Азербайджану, не володіє українською мовою, проте в порушення вимог ч.2 ст. 29 КПК України письмова підозра вручена йому українською мовою без перекладу на азербайджанську мову.

Переклад письмового повідомлення про підозру від 17.01.2025 року не був здійснений взагалі, навіть в усній формі. Права та обов`язки підозрюваному не перекладалися, отже і не роз`яснювалися, що суперечить вимогам Конвенції.

При цьому захисник зазначає, що переклад письмового повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 03.03.2025 року під час його вручення був в усній формі, неякісний і не в повному обсязі, що робить неможливим здійснювати контроль за якістю перекладу та викликає сумніви щодо розуміння підозрюваним обставин справи, що в свою чергу суперечить вимогам Конвенції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали, які надійшли із суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів судового провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше липня 2023 року у ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел направлений, на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, усуненням перешкод, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, яке полягає у отриманні незаконного прибутку від осіб-іноземців для сприяння укладенню ними фіктивних шлюбів із громадянками України, з метою подальшого забезпечення отримання такими іноземцями посвідок на тимчасове проживання на території України, які надають право безперешкодного перетину державного кордону України.

Так, згідно з частиною 14 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»: «іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України».

Відповідно до частини 14 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»: «підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, с заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування».

Згідно п. 1, 2, 3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 884 від

20.07.2015 року громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Обчислення дозволеного іноземцю, який є громадянином держави з безвізовим порядком в`їзду (далі - іноземець), строку перебування на території України здійснюють посадові особи Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужби) та Державної міграційної служби України (далі - ДМС) в межах повноважень, визначених законодавством України. Під час в`їзду іноземця на територію України обчислення дозволеного йому строку перебування здійснює посадова особа Держприкордонслужби в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України шляхом відрахування від дня фактичного в`їзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів. У разі якщо під час здійснення прикордонного контролю було виявлено перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування, приймається рішення про відмову в перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну в порядку, встановленому частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 18 липня 2023 року у ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сприянні його вчиненню порадами, вказівками, усуненням перешкод, яке полягало в укладенні фіктивного шлюбу з громадянкою України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою забезпечення подальшого отримання ОСОБА_12 посвідки на тимчасове проживання на території України, яке надає право безперешкодного перетину державного кордону України.

Приблизно на початку 2023 року, у невстановленому на даний час слідством місці та часі, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 підшуковували іноземців, яким необхідно отримати посвідку на постійне проживання на території України, яка надає право на безперешкодний перетин державного кордону України на виїзд та на в`їзд.

При цьому, ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , використовуючи свої зв?язки з невстановленими органом досудового розслідування посадовими особами Шевченківського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану міста Києва, розробили злочинний план, який полягав в укладенні іноземцем фіктивного шлюбу з громадянкою України для гарантованого отримання посвідки на тимчасове проживання на території України в короткий строк, іноземець повинен укласти фіктивний шлюб з громадянкою України.

У подальшому, на підставі свідоцтва про шлюб, орган Державної міграційної служби видає іноземцю посвідку на тимчасове проживання на території України, на підставі якої останній зможе безперешкодно перетинати кордон України в будь-якому напрямку.

В свою чергу, ОСОБА_11 домовлялась із невстановленими органом досудового розслідування посадовими особами Шевченківського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану міста Києва про час та дату проведення укладання шлюбів між іноземцями та громадянками України, здійснювала їх супроводження до вищевказаного відділу, після чого передавала інформацію про результати ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Також ОСОБА_14 , спільно з ОСОБА_15 надавали поради іноземцям підшукати громадянку України, яка б погодилася фіктивно вийти заміж.

Так, виконуючи поради ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , ОСОБА_12 приблизно у липні 2023 року, звернувся до своєї знайомої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій запропонував за грошову винагороду укласти з ним шлюб, на що остання погодилася, оскільки перебувала в скрутному матеріальному становищі.

Отримавши інформацію від ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 у невстановленому органом досудового розслідування місці Та часі, попередньо домовившись з співробітниками Шевченківського відділу ДРАЦС ЦМУ МЮ м. Києва, про укладення фіктивного шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , після чого повідомили ОСОБА_18 , що останньому разом з ОСОБА_13 необхідно 18.07.2023 року з`явитися до Шевченківського відділ ДРАЦС ЦМУ МЮ м. Києва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Ромоданова, 17, для оформлення шлюбу.

У подальшому, 18.07.2023 року Шевченківським відділом ДРАЦС ЦМУ МЮ м. Києва видано свідоцтво серія НОМЕР_1 про шлюб ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про що ОСОБА_11 за попередньою домовленістю повідомила ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Після завершення вказаних дій, біля приміщення Шевченківського відділу ДРАЦС ЦМУ МЮ м. Києва, ОСОБА_12 надав ОСОБА_13 5000 гривень за укладання фіктивного шлюбу.

Окрім цього, ОСОБА_12 надав ОСОБА_15 невстановлену суму грошових коштів за організацію укладення останнім зазначеного фіктивного шлюбу та забезпечення подальшого отримання посвідки на тимчасове проживання на території України з метою подальшого перетину ОСОБА_12 державного кордону України в напрямках «виїзд» та «в`їзд».

Після чого, ОСОБА_12 , використовуючи вказівки та поради ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , 18.07.2023 року подав заяву на отримання посвідки на тимчасове проживання в ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, які в свою чергу 27.07.2023 року забезпечили отримання ним посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 .

У подальшому, 10.05.2024 о 04 год 55 хв., ОСОБА_12 здійснив виїзд за межі території України в пункті пропуску «Старокозаче» та 20.06.2024 року о 23:40 год. здійснив в`їзд на територію України в пункті пропуску «Могилів-Подільський» використовуючи посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 .

Так, ОСОБА_12 перебував на території України з 12.06.2022 по 10.05.2024 року, тобто більше ніж 90 днів протягом 180 денного періоду та 20.06.2024 на підставі посвідки на тимчасове проживання, яка була видана на підставі фіктивного шлюбу між ним та ОСОБА_13 , в пункті пропуску «Старокозаче» знову перетнув державний кордон України в напрямку на «в`їзд».

Так, у випадку відсутності такої посвідки, відповідно до п. 3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в?їзду, під час здійснення прикордонного контролю мало би бути прийнято рішення про відмову ОСОБА_12 в перетинанні державного кордону України на в?їзд в Україну в порядку, встановленому частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сприяли наданням вказівок, порад, усуненням перешкод, незаконно перетнути державний кордон України ОСОБА_12 в напрямку на «в`їзд».

Крім того, у невстановлені досудовим розслідування час та місці, але не пізніше квітня 2024 року, у ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел направлений на незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сприянні його вчиненню вказівками, порадами, усуненням перешкод, яке полягало в укладенню фіктивного шлюбу з громадянкою України ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою забезпечення подальшого отримання ОСОБА_21 посвідки на тимчасове проживання на території України, яке надає право безперешкодного перетину державного кордону України.

Так, виконуючи поради ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , ОСОБА_22 приблизно квітні 2024 року, звернувся до своєї знайомої ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якій запропонував за грошову винагороду в сумі 2000 гривень укласти з ним шлюб, на що остання погодилася, оскільки перебувала в скрутному матеріальному становищі.

Крім того, у невстановлені досудовим розслідування час та місці, але не пізніше червня 2024 року, у ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел направлений на незаконне персправлення через державний кордон України ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сприянні його вчиненню вказівками, порадами, усуненням перешкод, якс полягало в укладенню фіктивного шлюбу з громадянкою України ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з метою забезпечення подальшого отримання ОСОБА_23 посвідки на тимчасове проживання на території України, яке надає право безперешкодного перетину державного кордону України.

Так, виконуючи поради ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , ОСОБА_23 приблизно в квітні 2024 року, звернувся до своєї знайомої ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , якій запропонував за грошову винагороду в сумі 10000 гривень укласти з ним шлюб, на що остання погодилася, оскільки перебувала в скрутному матеріальному становищі.

Отримавши інформацію від ОСОБА_23 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 у невстановленому слідством місці та час, попередньо домовившись з працівниками Шевченківського відділу ДРАЦС ЦМУ МЮ м. Києва, про укладення фіктивного шлюбу між ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , після чого повідомили ОСОБА_23 , що останньому разом з ОСОБА_24 необхідно 04.06.2024 року з`явитися до Шевченківського відділу ДРАЦС ЦМУ МЮ м. Києва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Ромоданова, 17, для оформлення шлюбу.

У подальшому, 04.06.2024 року Шевченківським відділом ДРАЦС ЦМУ МЮ м. Києва було видано свідоцтво серія НОМЕР_3 про шлюб ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , про що ОСОБА_11 за попередньою домовленістю повідомила ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Після завершення вказаних дій, ОСОБА_23 біля приміщення Шевченківського відділу ДРАЦС ЦМУ МЮ м. Києва надав 10000 грн. ОСОБА_24 за укладення з ним фіктивного шлюбу.

Окрім цього, ОСОБА_23 надав грошові кошти в невстановленій сумі ОСОБА_15 за організацію укладення останнім зазначеного фіктивного шлюбу та забезпечення подальшого отримання посвідки на тимчасове проживання на території України, з метою перетину ОСОБА_25 державного кордону України в напрямках «виїзд» та «в`їзд».

Після чого, ОСОБА_23 , використовуючи вказівки та поради ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , 05.06.2024 подав заяву на отримання посвідки на тимчасове проживання в ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та 14.06.2024 отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_4 .

У подальшому, 16.08.2024 року о 05 год. 33 хв., ОСОБА_23 здійснив виїзд за межі території України в пункті пропуску «Могилів-Подільский» та 23.08.2024 року о 21 год. 31 хв. здійснив в`їзд на територію України в пункті пропуску «Могилів-Подільский» використовуючи посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_4 .

Так, ОСОБА_23 перебував на території України з 12.06.2022 по 10.05.2024 року, тобто більше ніж 90 днів протягом 180 денного періоду та 20.06.2024 року, на підставі посвідки на тимчасове проживання, яка була видана на підставі укладення фіктивного шлюбу між ним та ОСОБА_24 знову перетнув державний кордон України в напрямку на «в`їзд».

У випадку відсутності такої посвідки, відповідно до п. 3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які с громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, під час здійснення прикордонного контролю мало би бути прийнято рішення про відмову ОСОБА_23 у перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну в порядку, встановленому частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сприяли наданням вказівок, порад, усуненням перешкод, незаконно перетнути державний кордон України ОСОБА_23 в напрямку на «в`їзд».

17.01.2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні №0001303 від 06.03.2024 року.

03.03.2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні №0001303 від 06.03.2024 року.

26.03.2025 року адвокат ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із скаргою на повідомлення про підозру від 17.01.2025 та на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 , від 03.03.2025 року, у кримінальному провадженні №0001303 від 06.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що зміст повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в них зазначені всі відомості, передбачені ст. 277 КПК України.

Повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 здійснено уповноваженою особою у передбачений КПК України порядок.

Також слідчий суддя зазначає, що як встановлено в судовому засіданні, під час повідомлення ОСОБА_7 про підозру 17.01.2025 року від останнього не надходило зауважень чи заперечень щодо зазначеної процесуальної дії, також не надходило клопотань щодо залучення перекладача на тій стадії, що вказує на те, що ОСОБА_7 була зрозуміла суть підозри і мова, на якій вона складена. Крім того, слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_7 має посвідку на постійне проживання в Україні, проживає в Україні досить тривалий час.

Як вбачається з наданих прокурором для огляду матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування було залучено перекладача, здійснено переклад на азербайджанську мову повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 03 березня 2025 року та вручено його підозрюваному. Той факт, що підозрюваному було вручено переклад через кілька днів після повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, не є підставою для його скасування.

Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя першої інстанції дійшов висновку, що скарга захисника задоволенню не підлягає.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0001303 від 06.03.2024 року, за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_7 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, що підтверджується сукупністю фактичних даних, які містяться в наданих матеріалах кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання захисту на те, що повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам ст.ст. 276, 277 КПК України, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Дослідивши матеріали провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

З матеріалів кримінального провадження №0001303 вбачається, що повідомлення про підозру від 17.01.2025 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 03.03.2025 року були отримані підозрюваним ОСОБА_7 , з приводу чого заяв, клопотань або зауважень від останнього не надходило, а посилання захисника ОСОБА_6 на те, що письмовий переклад повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри було вручено ОСОБА_7 не в день вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, а пізніше, 06.03.2025 року, не є передбаченою законом підставою для скасування повідомлення про підозру. Крім того, під час вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри був присутній перекладач, який усно здійснював переклад повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. Слід також зазначити, що підозрюваний має посвідку на постійне проживання в Україні, та проживає на її території вже тривалий час, що є підставою для висновку про те, що він може розуміти українську мову.

Таким чином, на переконання колегії суддів, слідчий вчинив всі можливі, передбачені законом дії, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

За таких обставин, колегія суддів, вважає недоведеними твердження адвоката ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у неналежний спосіб.

Враховуючи викладене, підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку її вручення, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України, які б стали підставою для скасування повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 .

Щодо посилань сторони захисту з приводу порушення права на захист підозрюваного, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (підпункт "е" п. 3 ст.6 Конвенції) та практики ЄСПЛ перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.

Розуміння зазначених обставин охоплює виключно їх мовно-комунікативний аспект, але не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника.

Для констатації факту порушення права особи на захист через незабезпечення обвинуваченого послугами перекладача, установлення зазначених обставин має бути "поза розумним сумнівом".

При цьому чинниками для з`ясування розуміння особою вказаних обставин Конвенція та практика ЄСПЛ визначають: 1) тривалість проживання у державі ведення судочинства; 2) рівень освіти, час та місце її здобуття; мова навчання; 3) рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.

Зважаючи на обставини кримінального провадження, беручи до уваги присутність перекладача при врученні повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, а також вручення підозрюваному в подальшому перекладу повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри на азербайджанську мову, колегія суддів відхиляє доводи захисника про порушення права підозрюваного на захист в частині незалучення перекладача, оскільки не вважає їх безумовними для скасування ухвали слідчого судді.

Посилання захисника на те, що вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 відбувалось за відсутності захисника, що є підставою для скасування повідомлення про підозру, є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Так, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 5 серпня 2025 року по справі №711/171/24 зазначає: «Суд звертає увагу, що положення кримінального процесуального закону, які регламентують процедуру повідомлення учасника провадження про здійснену процесуальну дію або прийняте процесуальне рішення, в тому числі й вручення письмового повідомлення про підозру, спрямоване на те, щоб адресат був поінформований про факт прийнятого рішення або вчинення процесуальної дії. Тобто основною метою передбаченого законом алгоритму здійснення такого повідомлення є доведення до відома адресата певної інформації, яка має процесуальне значення у провадженні. Законодавець також передбачив певні запобіжники, які дозволяють з одного боку зафіксувати небажання особи, яка є адресатом повідомлення, його отримати, а з іншого - є способом фіксації факту повідомлення. У тому випадку, коли особа відмовляється від вручення їй письмового повідомлення про підозру, сторона обвинувачення може здійснити відеозапис цього вручення, і такий відеозапис проведеної процесуальної дії є достатнім засобом фіксації належного повідомлення адресата. КПК не містить жодних застережень про необхідність залучення захисника при повідомленні особі про підозру».

Таким чином, відсутність захисника під час вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру не впливає на законність цієї процесуальної дії, оскільки, як зазначено вище, КПК не містить жодних застережень про необхідність залучення захисника при повідомленні особу про підозру.

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4