Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/435/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 386/1596/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2025 року, якою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янече Новоархангельського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- Новоархангельським районним судом Кіровоградської області 13.04.2022 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407, ч.2 ст.263 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто, з 14 год. 56 хв. 30 серпня 2025 року по 14 год. 56 хв. 28 жовтня 2025 року.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2025 року, задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто, з 14 год. 56 хв. 30 серпня 2025 року по 14 год. 56 хв. 28 жовтня 2025 року.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру у тому, що він 27.03.2023, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді кулеметника 2 десантно-штурмового відділення з десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «матрос» військової частини НОМЕР_1 , умисно діючи в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, не з`явився на шикування особового складу в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 без поважних причин, в умовах воєнного стану та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи в різних місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби, проте 13.04.2023 прибув після самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 до пункту постійної дислокації та 19.04.2023 матрос ОСОБА_5 продовжуючи свої протиправні дії вдруге самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах воєнного стану та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи в різних місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.

Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини, нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді кулеметника 2 десантно-штурмового відділення з десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «матрос» військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин, а саме: 03.04.2025 переслідуючи мету незаконного носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в автомобілі ВАЗ 21703 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , власником якого він являється, перевозив предмет ззовні схожий на ніж який знаходився в коричневому чохлі з метою подальшого використання у власних цілях.

В подальшому, 03.04.2025 за порушення правил дорожнього руху було зупинено автомобіль автомобілі ВАЗ 21703 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , в ході огляду даного автомобіля було виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на ніж в коричневому чохлі, який згідно висновку експерта №СЕ-19/112-25/4894-ХЗ від 10.04.2025 є клинковою холодною зброєю - мисливським ножем спеціального подвійного призначення, колюче-ріжучої дії, промислового способу виготовлення..

Вказану холодну зброю ОСОБА_5 носив шляхом перевезення в автомобілі ВАЗ 21703 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , власником якого він являється, не маючи при цьому передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що ОСОБА_5 наразі обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч.2 ст.263 та ч. 5 ст. 407 КК України, останній з яких є тяжким злочином, який вчинено в умовах воєнного стану, раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, а тому існують ризики, що перебуваючи на волі він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 та запобігання вказаним ризикам, слідчий суддя застосував до останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою, адже жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосований, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_5 просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою або обрати йому заставу. Свої вимоги обґрунтував тим, що слідчим суддею не враховано того, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, дружину та неповнолітню дитину на утриманні, позитивно характеризується, співпрацює зі слідством, а тому ризики передбачені ст. 177 КПК України є не обґрунтованими.

Прокурор, підозрюваний та його захисник, клопотань про участь сторін під час розгляду апеляційної скарги не заявляли, при цьому захисник та прокурор подали клопотання про розгляд справи без їх участі, а тому апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, зваживши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також, відповідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року по справі «Мамедов проти Росії», суд при перевірці законності та обґрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як на визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоча суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року визначено, що підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою.

У справі "Нечипорук та Йонкало проти України" ЄСПЛ відзначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що у провадженні СВ Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001688 від 18.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.2 ст. 263 КК України.

30.08.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.263 та ч.5 ст.407 КК України.

30.08.2025 о 14 год. 56 підозрюваний ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, колегія суддів доходить висновку, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність обґрунтованої підозри, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 наразі обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч.2 ст.263 та ч. 5 ст. 407 КК України, останній з яких є тяжким злочином, який вчинено в умовах воєнного стану. Враховано дані, що характеризують особу ОСОБА_5 . Тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Крім того, слід зазначити, що обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також слідчим суддею правильно враховано ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те що перебуваючи на волі він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Також слідчий суддя дійшов до правильного висновку з яким погоджується колегія суддів, що застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставини справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірними та такими, що принижують його гідність у розмінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя правильно врахував,що згідно положень ч. 4 ст. 185 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України, та дійшов до правильного висновку не визначивши розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 .

Тому, доводи апеляційної стосовно визначення розміру застави не заслуговують на увагу.

Доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що ризики зазначені в клопотанні, передбачені ст.177 КПК України не доведені, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ризики у даному кримінальному провадженні встановлені судом першої інстанції знайшли своє об`єктивне підтвердження в суді апеляційної інстанції та в повній мірі підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами доданими до клопотання.

Крім того, доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не враховано позитивно характеризуючи дані, не заслуговують на увагу, оскільки не є такими обставинами, які значною мірою знижують рівень існування обґрунтованих ризиків, які встановлені слідчим суддею та знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, наявність обґрунтованих ризиків, враховуючи особу підозрюваного, та вищевикладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що належна поведінка останнього на досудовому слідстві, може бути забезпечена лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, також із урахуванням наявності вищевказаних ризиків, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого слідчим суддею рішення не встановлено.

За таких підстав, апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183, 376, 407,422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто, з 14 год. 56 хв. 30 серпня 2025 року по 14 год. 56 хв. 28 жовтня 2025 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)