Справа № 601/2702/25
Провадження №1-кп/601/293/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000410 від 28 серпня 2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не працюючу, не одружену, раніше не судиму,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з 11 березня 2015 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) є власником земельної ділянки з кадастровим номером 61310100:02:021:0378, площею 0, 1518 га, яка знаходиться в м. Кременці Тернопільської області по вул. Чорновола, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення.

Так, ОСОБА_3 , будучи власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,1518 га, кадастровий номер 61310100:02:021:0378, влітку 2024 (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи вимоги чинного законодавства, а саме:

- ст. 14, ч. 6 ст. 41 Конституції України, згідно яких право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Використання власності не може завдавати шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі;

- підпунктів «а», «б», «ґ» та «ж» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України (далі Кодекс), відповідно до яких власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі, а також за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф;

- ч. 1 ст. 20 Кодексу, При встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

- ч. 1 ст. 23 Кодексу, відповідно до якої землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для ведення сільського господарства;

- ст. 162 164 Кодексу, згідно яких охорона земель це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико - культурного призначення. Завданнями охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель. Охорона земель включає: обґрунтування і забезпечення досягнення раціонального землекористування; захист сільськогосподарських угідь від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб; захист земель від несприятливих природних і техногенних процесів; консервацію деградованих сільськогосподарських угідь. Порядок охорони земель встановлюється законом;

- ст. 166 Кодексу, відповідно до якої рекультивація порушених земель - це комплекс організаційних, технічних і біотехнологічних заходів, спрямованих на відновлення ґрунтового покриву, поліпшення стану та продуктивності порушених земель. Землі, які зазнали змін у структурі рельєфу, екологічному стані ґрунтів і материнських порід та у гідрологічному режимі внаслідок проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, підлягають рекультивації. Для рекультивації порушених земель, відновлення деградованих земельних угідь використовується ґрунт, знятий при проведенні гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, шляхом його нанесення на малопродуктивні ділянки або на ділянки без ґрунтового покриву;

- ст. 168 Кодексу, згідно якої ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду контролю) в агропромисловому комплексі, крім передбачених випадків, у яких зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок здійснюються виключно на підставі робочого проекту землеустрою. При здійсненні діяльності, пов`язаних з порушенням поверхневого шару ґрунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару ґрунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація), або на іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей;

- ст. 35 Закону України «Про охорону земель» (надалі Закон), відповідно до якої власники і землекористувачі, в тому числі орендарі земельних ділянок, при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного і природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу;

- ст. 36 Закону, згідно якої охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб. Зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом;

- ст. 37 Закону, відповідно до якої власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно - правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється;

- ст. 52 Закону, згідно якої рекультивації підлягають землі, які зазнали змін у структурі рельєфу, екологічному стані ґрунтів і материнських порід та в гідрологічному режимі внаслідок проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт. При проведенні гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних з порушенням ґрунтового покриву, відокремлена ґрунтова маса підлягає зняттю, складуванню, збереженню та перенесенню на порушені або малопродуктивні земельні ділянки відповідно до робочих проектів землеустрою. При знятті ґрунтового покриву здійснюється пошарове зняття і роздільне складування верхнього, найбільш родючого шару ґрунту, та інших прошарків ґрунту відповідно до структури ґрунтового профілю, а також материнської породи. Об`єм ґрунтової маси, що підлягає зняттю і роздільному складуванню, визначається в робочих проектах землеустрою. Рекультивація земельних ділянок здійснюється шляхом пошарового нанесення на малопродуктивні земельні ділянки або ділянки без ґрунтового покриву знятої ґрунтової маси, а в разі потреби - і материнської породи в порядку, який забезпечує найбільшу продуктивність рекультивованих земель. Роботи із зняття, складування, збереження та нанесення ґрунтової маси на порушені земельні ділянки здійснюються за рахунок фізичних та юридичних осіб, з ініціативи або вини яких порушено ґрунтовий покрив, а роботи з нанесення знятої ґрунтової маси на малопродуктивні землі здійснюються за бажанням власників або землекористувачів, у тому числі орендарів, цих земельних ділянок за їх рахунок.

ОСОБА_3 , будучи власником земельної ділянки з кадастровим номером 61310100:02:021:0378, що за адресою: Тернопільська область, Кременецький район, м. Кременець, вул. Чорновола, площею 0,1518 га, яка згідно класифікатора видів цільового призначення земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, влітку 2024 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, ігноруючи вимоги ст. 96, 20 Земельного кодексу України, достовірно знаючи про вид цільового призначення земельної ділянки, за допомогою техніки для земельних робіт (точної техніки досудовим розслідуванням не встановлено), без відповідних дозвільних документів на проведення робіт та без проведення змін цільового призначення земельної ділянки, провела роботи щодо видобутку корисних копалин - піску, чим здійснила безгосподарське використання земельної ділянки площею 0,0554 га шляхом виведення земель із сільськогосподарського обороту.

В результаті кримінально-правових умисних дій ОСОБА_3 влітку 2024 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), без зміни цільового призначення вищенаведеної земельної ділянки у встановленому законом порядку, зокрема ч. 3 ст. 20 Кодексу, здійснила безгосподарське використання земель шляхом виведення земель із сільськогосподарського обороту, через втрату родючості, що свідчить про безгосподарське використання, що спричинило виведення частини земельної ділянки площею 0,0554 га із сільськогосподарського обороту.

Внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, порушенням режиму, нормативів і правил використання земель ОСОБА_3 завдала шкоду земельним ресурсам, що становить 1722,92 грн.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 ст. 254 КК України - безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель із сільськогосподарського обороту.

Під час судового розгляду обвинувачена заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям та закриття кримінального провадження посилаючись на те, що кримінальний проступок вчинила вперше і повністю відшкодувала завдані збитки.

Прокурор ОСОБА_4 щодо задоволення заявленого клопотання не заперечувала.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, суд вважає, що таке підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ст. 45 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року, визначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному кримінально-процесуальним кодексом порядку відповідне судове рішення.

Згідно пункту 3 вказаної вище постанови Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям (ст. 45 КК України) можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів невеликої тяжкості, які утворюють сукупність (за винятком реальної), не може бути перепоною для застосування ст. 45 КК України. Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 не має судимості, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченою відноситься до кримінальних проступків, обвинувачена щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю даного кримінального правопорушення, відшкодувала завдані збитки, про що свідчить квитанція про переказ готівки №59 від 09.09.2025 на користь держави, а тому є достатні підстави для закриття даного кримінального провадження та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

На підставі ст. 44, 45 КК України, ст. 284, 286 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.254 КК України на підставі ст. 45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям.

Кримінальне провадження за № 0000410 від 28 серпня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст. 254 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази: зразки піску, які упаковані в сейф-пакети SUD2061723, WAR1726235, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, що по вул. Драгоманова, 5 м. Кременець Тернопільської області - знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий