справа № 462/8252/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000731 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Біробіджан Хабарівського краю російської федерації, українця, громадянина України, із освітою 9 класів, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , місце проживання якого зареєстроване та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 13.03.2023 року вироком Личаківського районного суду м.Львова, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 28.08.2023 року, за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ст.71 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі, на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 08.08.2024 року звільненого умовно-достроково на строк 3 роки 5 місяців 21 день для проходження ним військової служби за контрактом,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 08.06.2025 року о 14.18 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, діючи повторно, з метою власного протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, увійшов через відчинені двері із тильної сторони у приміщення відділення №93 ТОВ «Нова Пошта», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Калнишевського, 17А, де зі стелажу таємно взяв відправлення (посилку) із експрес накладною №3783, вартістю 8000 грн., в якому знаходилися плати керування, після чого із викраденим майном залишив приміщення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ТОВ «Нова Пошта» майнову шкоду в розмірі 8000 грн.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, зокрема щодо часу, місця, способу вчинення крадіжки, переліку та вартості викраденого. При цьому, від давання показань відмовився.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Положеннями ст.50, 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також даним та особливостям особистості винного.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд у ході призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов?язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання і конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2022 року (провадження № 51-536кмо20).

Обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, характеризується умисною формою вини та корисливим мотивом; конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема час і місце його вчинення та період вчинення, а саме під час запровадженого в країні воєнного стану; особу винного, який неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень (а.с.86-94), неодружений, військовослужбовець, на обліку щодо узалежнень та в психоневрологічному диспансері не перебуває (а.с.82, 83), негативних характеризуючих даних щодо обвинуваченого за місцем його проживання судом не встановлено (а.с.80).

Виходячи з наведеного, враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст.69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у кримінальному провадженні сукупності обставин, що пом?якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Маневицького районного суду м.Львова від 08.08.2024 року ОСОБА_4 на підставі ст.81-1 КК України звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 13.03.2023 року, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 28.03.2023 року, на строк 3 роки 5 місяців 21 день для проходження ним військової служби за контрактом (а.с.111-115).

Відповідно до ч.3 ст.81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Так, частиною 1 ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За наведеного, оскільки ОСОБА_4 , до якого було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, вчинив протягом невідбутої частини покарання нове кримінальне правопорушення, тому до призначеного покарання за новим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду, згідно з вимогами ст.71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Як вбачається із матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 05.09.2025 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 05.11.2025 року (а.с.95-98).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тому на підставі ч.7 ст.72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк цілодобового домашнього арешту з 05.09.2025 року по 05.11.2025 року, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Щодо заявленого ТОВ «Нова Пошта» цивільного позову про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди в розмірі 10539,61 грн., який прийнятий у підготовчому судовому засіданні судом до розгляду у даному кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст.127, 128 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь ТОВ «Нова Пошта» 10539,61 грн. майнової шкоди. Завдану майнову шкоду потерпілий обґрунтовує тим, що обвинувачений завдав таку шкоду, вчинивши крадіжку із належного йому приміщення.

Згідно з ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи наведене, оскільки кримінальним правопорушенням завдано матеріальних збитків потерпілому ТОВ «Нова Пошта» на загальну суму 10539,61 грн., що підтверджується матеріалами кримінального провадження, обвинувачений визнає цивільний позов повністю, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, а тому цивільний позов слід задовольнити, стягнути з обвинуваченого на користь ТОВ «Нова Пошта» 10539,61 грн. заподіяної майнової шкоди.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 12.06.2025 року було накладено арешт на речові докази: дві плати керування із маркуванням 06 HFR160W-BPA+7.0A.D1(VJ0) V231/V321/VJ0 та маркуванням 05 CE2-HFR160WS-BPB+7.0.D-1 KTQ420D1UMU J200 (а.с.70-71), а згідно з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, вирішивши одночасно долю речових доказів, - дві плати керування із маркуванням 06 HFR160W-BPA+7.0A.D1(VJ0) V231/V321/VJ0 та маркуванням 05 CE2-HFR160WS-BPB+7.0.D-1 KTQ420D1UMU J200, - повернути ТОВ «Нова Пошта», як власнику.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 3119,90 грн., а саме: за проведення Львівським НДЕКЦ МВС України судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/114-25/19908-Д від 21.08.2025 року (а.с.76), оскільки проведення вказаної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого на час ухвалення вироку обраний не був, клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором заявлено не було.

Керуючись ст.100, 124, 174, 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п?ять років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 13.03.2023 року, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 28.08.2023 року, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання уповноваженим органом на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк домашнього арешту з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі - з 05.09.2025 року по 05.11.2025 року.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» () 10539,61 грн. завданої майнової шкоди.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3119,90 грн.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 12.06.2025 року арешт на майно і вирішити долю речових доказів наступним чином:

- дві плати керування із маркуванням 06 HFR160W-BPA+7.0A.D1(VJ0) V231/V321/VJ0 та маркуванням 05 CE2-HFR160WS-BPB+7.0.D-1 KTQ420D1UMU J200, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта».

Речовий доказ DVD-R диск, на якому знаходяться відеозаписи з камер відеоспостереження за 08.06.2025 року з відділення №93 ТОВ «Нова Пошта» на вул.Калнишевського, 17а у м.Львові (а.с.73, 74-75) - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова з підстав, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1