УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої слідчого відділення відділу поліції №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві лейтенанта поліції ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка має повну загальну середнью освіту, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, у кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000650 від 14.02.2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий слідчого відділення відділу поліції №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві лейтенант поліції ОСОБА_7 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням, погодженим прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є підозрюваним у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000650 від 14.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000650 від 14.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи тривалі стосунки з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше 13 лютого 2025 року 20 години 41 хвилина, на ґрунті ревнощів вступила з останнім у конфлікт.

У результаті конфлікту у ОСОБА_6 виник умисел на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме - дверей тамбурного приміщення, які ведуть до приміщення житлової квартири, де перебував ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне пошкодження чужого майна, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи на ґрунті ревнощів та особистого конфлікту з ОСОБА_9 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13 лютого 2025 року о 20 годині 41 хвилина, ОСОБА_6 прибула на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке перебуває на балансі комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», маючи при собі заздалегідь підготовлені предмети, призначені для розповсюдження вогню та спричинення займання, чим засвідчила умисний характер своїх дій і бажання настання їхніх наслідків.

Діючи у межах свого умислу, спрямованого на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_6 зайшла до третього під`їзду та піднялась на восьмий поверх будинку, опинившись біля дверей тамбурного приміщення, що ведуть до приміщення квартир № 145 , № 146 та №147 та які фактично використовуються ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Продовжуючи свій злочинний умисел щодо умисного пошкодження чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, однак не пізніше 13 лютого 2025 року 20 години 41 хвилини перебуваючи біля дверей тамбурного приміщення, що знаходяться у третьому під`їзді на восьмому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , розраховуючи на те, що здійсненню її намірів ніхто не перешкоджає, маючи при собі заздалегідь підготовлені предмети для розповсюдження вогню, а саме: легкозаймисту речовину, папір та запальничку для умисного пошкодження вищевказаних дверей, з метою доведення до кінця свого умислу, використовуючи заздалегідь заготовлену запальничку та легкозаймисту речовину підпалила папір, умисно поклавши горіти його біля дверей тамбурного приміщення, внаслідок чого відбулось займання горючих матеріалів в зоні осередку пожежі, в наслідок дії на них вогневого стороннього джерела запалювання.

Після чого, ОСОБА_6 упевнившись, що їй вдалось здійснити умисне пошкодження дверей тамбурного приміщення за вищевказаною адресою, шляхом підпалу та переконавшись у доведенні свого злочинного наміру до кінця, залишила місце вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок вищевказаних дій, ОСОБА_6 умисно, шляхом підпалу пошкодила вхідні двері тамбурного приміщення та частину коридору, що ведуть до приміщення квартир №145 , №146 та № 147, які розташовані у третьому під`їзді на восьмому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , чим заподіяла майнову шкоду ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на загальну суму 13 185 (тринадцять тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 72 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

19 вересня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

07 жовтня 2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва відносно підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком до 17.11.2025 включно.

09 жовтня 2025 року слідчим СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві було призначено амбулаторну судову психолого - психіатричну експертизу, виконання якої доручено ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України».

03 листопада 2025 року отримано висновок судово-психіатричної експертизи №1486 від 28.10.2025 стосовно ОСОБА_6 .

05 листопада 2025 року постановою керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_12 продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000650 від 14.02.2025 року до трьох місяців, а саме до 19.12.2025.

12 листопада 2025 року, прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 було винесено постанову про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження.

12 листопада 2025 року, слідчим СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за допомогою мобільного месенджера WhatsApp на мобільний номер НОМЕР_1 , який належить законному представнику неповнолітньої підозрюваної ОСОБА_6 - ОСОБА_13 було здійснено телефонний дзвінок шляхом якого повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження № 0000650 від 14.02.2025 року.

12 листопада 2025 року, слідчим СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, за допомогою мобільного месенджера Telegram на мобільний номер НОМЕР_2 , який належить захиснику неповнолітньої підозрюваної ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_4 було здійснено телефонний дзвінок шляхом якого повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження № 0000650 від 14.02.2025 року.

У той самий день, 12 листопада 2025 року слідчим СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві засобами АТ «Укрпошта» на юридичну адресу захисника неповнолітньої підозрюваної ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_4 , та адресу реєстрації і проживання підозрюваної ОСОБА_6 та її законного представника ОСОБА_13 було належним чином направлено копію постанови про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів, повідомлення про завершення досудового розслідування, та повістки про виклик на період з 17.11.2025 по 22.11.2025 з метою ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

19 листопада 2025 року, слідчим наручно вручено постанову про завершення досудового розслідування та відповідні повідомлення підозрюваній ОСОБА_6 , її законному представнику ОСОБА_13 та адвокату ОСОБА_4 за місцем їх проживання та реєстрації.

25 листопада 2025 року слідчим направлено до Шевченківського районного суду міста Києва клопотання про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, розгляд якого призначено на 02.12.2025, та у зв`язку із клопотанням адвоката ОСОБА_4 перенесено на 12.12.2025.

01 грудня 2025 року слідчим направлено до Шевченківського районного суду міста Києва клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваної ОСОБА_6 , розгляд якого призначено на 08.12.2025. Однак, будучи своєчасно обізнаними про розгляд, підозрювана ОСОБА_6 , законний представник ОСОБА_13 , адвокат ОСОБА_4 на судове засідання не з`явилися, слухавку від секретаря слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва не взяли, про причину неявки не доповіли.

Попри вручення повісток, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 жодного разу не з`явилися у визначений час, посилаючись на хворобу, що не підтверджена жодними офіційними документами. Їхня поведінка має ознаки свідомого і систематичного ігнорування законних вимог слідства, намагання затягнути процес та створити перешкоди для завершення стадії досудового розслідування.

Окрім цього, протягом періоду досудового розслідування сторона захисту систематично демонструвала небажання виконувати процесуальні обов`язки та неодноразово порушувала вимоги КПК України. Зокрема, мали місце численні випадки неявки підозрюваної ОСОБА_6 , її законного представника ОСОБА_13 та, у окремих випадках, захисника ОСОБА_4 на визначені процесуальні дії. Так, під час досудового розслідування вказані особи не з`являлися на розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу, попри належне та завчасне вручення повісток і повідомлень. Такі дії не лише перешкоджали руху провадження, а й створювали штучні затримки, обумовлені суто позицією сторони захисту.

Крім того, підозрювана ОСОБА_6 разом із законним представником неодноразово не прибували до відповідних медичних установ для проходження призначених експертиз, про що їх було повідомлено у встановленому законом порядку. Неявка на визначені слідчим процесуальні дії, що є необхідними для повного та всебічного дослідження обставин справи, свідчить про послідовне недотримання процесуальних обов`язків та відсутність наміру забезпечити об`єктивний хід досудового розслідування..

Також протягом досудового розслідування фіксувалися часті випадки ігнорування повісток про виклик до слідчого для проведення слідчих та процесуальних дій за участі неповнолітньої підозрюваної ОСОБА_6 , її законного представника та її захисника. Повістки вручалися як особисто, так і поштовим зв`язком та електронними засобами комунікації, однак сторона захисту регулярно і безпідставно не з`являлася, що ще раз підтверджує наявність умисного ухилення від участі у процесі.

Така системна модель поведінки, що супроводжується зривами процесуальних дій, відмовами від отримання кореспонденції, посиланнями на непідтверджені обставини та очевидним небажанням взаємодіяти зі слідством, свідчить про стале зловживання процесуальними правами. З боку підозрюваної, її законного представника та захисника простежується зухвала та демонстративна неповага до органів досудового розслідування, системне перешкоджання встановленню фактичних обставин і умисне затягування розслідування в цілому.

Беручи до уваги всі наведені факти, слідство обґрунтовано приходить до висновку, що сторона захисту не просто уникає ознайомлення з матеріалами провадження на завершальному етапі, але й протягом усього досудового розслідування послідовно вчинила ряд дій, спрямованих на умисне гальмування кримінального провадження, порушення розумних строків і перешкоджання реалізації завдань кримінального судочинства.

Метою застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_6 є забезпечення виконання останньою її процесуальних прав та обов`язків, крім того наявні обґрунтовані ризики відповідно до ст. 177 КПК України, що підозрювана ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування, суду та/або прокурора, а тому сторона обвинувачення просить застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, громадянки України, українки, із повною загальною середньою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави та утримувати її в ДУ «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, строком до двох місяців.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_6 , її захисник ОСОБА_4 та законний представник ОСОБА_5 , заперечували щодо задоволення клопотання в повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення прокурора, підозрюваної, її захисника та представника, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, з огляду на наступне.

Порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається загальними правилами Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з урахуванням особливостей, передбачених главою 38 КПК України.

Особливості проваджень щодо неповнолітніх у кримінальному процесі визначено положеннями ч. 4 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, згідно з якою «стосовно неповнолітніх процес повинен бути таким, щоб враховувались їх вік і бажаність сприяння їх перевихованню».

Відповідно до статті 1 Конвенції про права дитини, дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Конвенція про права дитини (стаття 40) зазначає: Держави-учасниці визнають право кожної дитини, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство, звинувачується або визнається винною в його порушенні, на таке поводження, що сприяє розвиткові у дитини почуття гідності і значущості, зміцнює в ній повагу до прав людини й основних свобод інших та при якому враховуються вік дитини і бажаність сприяння її реінтеграції та виконання нею корисної ролі в суспільстві.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказують слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При дослідженні доданих до клопотання доказів, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Обґрунтованість підозри підтверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також, слідчим суддею враховано обставини вчинення інкримінованого діяння та його суспільну небезпечність.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи з наявних в наданих суду матеріалах клопотання, слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останньої до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

В той же час, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

До того ж, відповідно до ч. 1, 2 ст. 492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» (Cloot v. Belgium, §40), серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Як встановлено слідчим суддею, подане клопотання не містить належного та переконливого обґрунтування припущень слідчого щодо наявності у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування, а також не доводить, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак, є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Зважаючи на те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак, не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне на підставі ч. 3 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрювану прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого та прокурора.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 194, 309, 376, 492 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Зобов`язати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та або суду.

На ухвалу слідчого судді до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: