ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/4989/24

Провадження № 11-кп/820/803/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.12.2025, в межах кримінального провадження № 0001652 від 25.08.2023, про зміну запобіжного заходу,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2025 було задоволено клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою терміном 60 діб, до 14 лютого 2026, включно.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що підстав для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, судом не знайдено, оскільки він не забезпечить його належної процесуальної поведінки та виконання, покладених на нього, процесуальних обов`язків, що створить неможливість запобігання доведеним ризикам. Також, суд звернув увагу на ту обставину, що на даній стадії судового розгляду оцінка обґрунтованості обвинувачення робиться, виходячи з наявності фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Урахувавши всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обсяг обвинувачення та суспільну небезпечність інкримінованого злочину, всі ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу, які не зменшились, та продовжують існувати, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та зміни стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід.

Апелянт уважає, що суд першої інстанції постановив необґрунтоване та незаконне рішення, яке суперечить нормам процесуального законодавства, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Обвинувачений стверджує, що він з 16.12.2025 по 17.12.2025 не порушував обов`язків, які були покладені на нього. Звертає увагу, що суд помилково в ухвалі суду від 17.12.2025 вказав, що він офіційного заробітку не має, так як, коли він був звільнений, після відбування покарання 16.03.2023, то протягом однієї неділі влаштувався офіційно на роботу до ФОП ОСОБА_8 , де працював менеджером по продажу будівельних матеріалів. Крім того, апелянт вказує, що після обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, він отримував дохід від вирощування зернових культур.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 , на підтримання апеляційної скарги, з викладених у ній мотивів, заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно з ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Із наданих матеріалів установлено, що на розгляді Славутського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 146 КК України.

Прокурором ОСОБА_5 , до місцевого суду, подано клопотання про зміну стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, на строк 60 днів.

У клопотанні прокурор просив обрати обвинуваченому саме такий запобіжний захід, з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого за ч.3 ст.146 КК України. В обґрунтування клопотанні зазначив, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 16.07.2024 обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який ухвалами Славутського міськрайонного суду неодноразово продовжений.

Прокурор вказує, що відповідно до ухвали Шепетівського міськрайонного суду від 27.11.2025, в межах кримінального провадження № 0000544 від 21.03.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, з правом внесення застави в розмірі 242 240 грн.

Прокурор дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що відносно нього на розгляді Шепетівського міськрайонного суду та Славутського міськрайонного суду перебувають кримінальні провадження, відповідно до яких він обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, на шлях виправлення не став та перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом (відповідно до ухвали Славутського міськрайонного суду від 17.02.2025) вчинив нове умисне тяжке кримінальне правопорушення проти власності.

Крім того, 03.12.2025 ОСОБА_6 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави. Згідно з вказаною вище ухвалою слідчого судді, у разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків, серед яких: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду, повідомляти слідчого прокурора або суд про зміну свого місця проживання чи роботи.

Також прокурор зазначав, що 09.12.2025 виїздом до місця проживання ОСОБА_6 встановлено, що він з 04.12.2025 за адресою АДРЕСА_1 відсутній. Отже, обвинуваченим було порушено обмеження, визначені запобіжним заходом.

Зазначене, на думку прокурора, свідчить про ризики, на підставі яких обвинуваченому ОСОБА_6 судом обрано запобіжний захід, під час досудового розслідування, не зменшились, а навпаки збільшились. Зокрема, ОСОБА_6 об`єктивно обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років. У зв`язку із суворістю можливого покарання, він може переховуватись від суду. Окрім цьогопрокурор уважає, що існують ризики, передбачені п.1 та п.4 ч.1 ст.177 КПК України незаконного впливу на свідків та потерпілу, у даному кримінальному провадженні. Також не всі докази у кримінальному провадженні віднайдені, зокрема, не віднайдено речі, які знаходились при потерпілому ОСОБА_9 , у день їх викрадення, не віднайденим, на сьогоднішній день, залишається його труп чи його залишки. Також слід врахувати, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою, неодружений, дітей та осіб похилого віку на утримання не має, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності.

Крім того, прокурор просив врахувати тяжкість діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним.

На думку прокурора, застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти наведеним ним ризикам.

Колегія суддів приходить до висновку, що прокурором було наведено достатньо підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

Крім того, прокурором доведено обставини, які свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів, та, що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ОСОБА_6 процесуальних рішень у справі.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до приписів ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів враховує високі ризики продовження ОСОБА_6 злочинної діяльності, переховування обвинуваченого від суду, встановлені при розгляді клопотання прокурора в суді першої інстанції, з урахуванням його особистих характеристик та процесуальної поведінки, і вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, а збільшились, оскільки обвинувачений, зокрема, після вчинення інкримінованого злочину, у цьому кримінальному провадженні, продовжив злочинну діяльність, а тому ОСОБА_6 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тоді як застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання реалізації ним встановленого ризику продовження злочинної діяльності.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється, або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п.5 ч.2 ст.183 КПК України).

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій її переслідують, та міжнародними контактами.

Таким чином, колегія суддів уважає доведеними ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду, продовжити злочинну діяльність, впливати на потерпілих і свідків у даному кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта, зазначені в апеляційній скарзі, про можливість обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім цього, обставини, на які посилався апелянт, наразі не є визначальними і такими, які давали можливість змінити застосований запобіжний захід на інший, більш м`який, або скасувати його.

Твердження ОСОБА_6 про те, що він у зв`язку з мобілізацією був відсутній за місцем проживання, що спростовує ризик ухилення від суду, не дають колегії суддів підстав для скасування ухвали судді і відмови прокурору в задоволенні клопотання, так як існує, зокрема, високий ризик продовження ним злочинної діяльності, і,як вино з матеріалів справи, більш м`які запобіжні заходи не забезпечують його процесуальної поведінки.

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою обвинуваченого, враховуючи всі обставини вчиненого кримінального правопорушення та поведінки обвинуваченого не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та не забезпечать належного виконання покладених процесуальних обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції мотивовано прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що виправдовують зміну обвинуваченому запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.12.2025 про зміну стосовно обвинуваченого за ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_6 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2