Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3423/24

Номер провадження: 1-кп/511/111/25

30 вересня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , (дистанційно)

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження №0000445, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.06.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянин України, із не повною середньою освітою, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 06.07.1994 року вироком Малиновського районного суду м.Одеси по ст.140 ч.2, ст.140 ч.3, ст.42 КК України (ред.1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна; звільнений 06.02.1997 року по відбуттю строку покарання;

2) 27.05.1997 року вироком Київського районного суду м.Одеси по ст.ст.229-6 ч.1,17,140 ч.2, 42 КК України (ред.1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільнений 16.03.2000 року згідно постанови Центрального районного суду м.Одеси від 13.03.2000 року, ст.5 Закону України від 16.03.1999 року «Про амністію»;

3) 04.05.2001 року вироком Малиновського районного суду м.Одеси по ст.140 ч.3, ст.140 ч.3, ст.42 КК України (ред.1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна; звільнений 21.05.2001 року по відбуттю строку покарання;

4) 24.10.2005 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області по ст.185 ч.3, 15, 185 ч.3,70 КК України (ред.2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; звільнений 31.08.2010 року по відбуттю строку покарання;

5) 30.05.2011 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області по ст.185 ч.2, 395, 70 КК України (2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; звільнений 25.01.2012 року по відбуттю строку покарання;

6) 10.04.2013 року вироком Малиновського районного суду м.Одеси по ст.186 ч.3 КК України (2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці; перегляд вироку 11.02.2016 року Голопристанським районним судом Херсонської області, ухвала, ст.72 ч.5 КК України, залік з 17.10.2012 року по 04.07.2013 року; звільнений 30.03.2016 року

7) 12.05.2017 року вироком Малиновського районного суду м.Одеси по ст.15 ч.2, ст.185 ч.2 КК України (2001 року) до покарання у виді арешту на строк 6 місяців; звільнений 27.06.2018 року по відбуттю строку покарання;

8) 28.01.2020 року вироком Приморського районного суду м.Одеси по ст.15.ч.2, 185 ч.2, 185 ч.2, 70 КК України (2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; (початок строку 22.11.2018); звільнений 22.05.2020 року по відбуттю строку покарання;

9) 22.01.2021 року вироком Приморського районного суду м.Одеси за ст.185 ч.2 КК України (2001 року) до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

10) 17.05.2023 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області за ст.71, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі. Вирок звернуто до виконання 25.06.2024 року і обвинувачений відбуває покарання за даним вироком по теперішній час,

у вчинені кримінального правопорушення за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення, визнане судом доведеним.

Обвинувачений ОСОБА_4 , маючи непогашені судимості за злочини проти власності, діючи в період дії воєнного стану, який введено в дію у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року і по теперішній час, 19 червня 2024 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи біля домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить потерпілій ОСОБА_6 , помітив біля хвіртки електро-велосипедом марки «Go FUN». Після чого, переконавшись, що його дії залишаються непоміченими, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, повторно, таємно заволодів електро-велосипедом марки «Go FUN», після чого з викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток у розмірі 14295,67 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, повторно.

Позиція обвинуваченого в суді.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину свою у вчиненні злочину не визнав, суду показав, що він не причетний до вчинення вказаного злочину. 19.06.2024 року він був в місті Роздільна Одеської області, так як прибув на виклик до ТЦК, мав намір піти на військову службу під час мобілізації, однак крадіжки велосипеду не вчиняв. Затриманий був в смт Лиманське Роздільнянського району Одеської області та поміщений до слідчого ізолятора, так як в нього є попередній вирок, за яким йому призначена реальна міра покарання. Під час затримання підписав документи, які йому надали працівники поліції по крадіжці електровелосипеда, не читаючи їх.

Докази винуватості.

Між тим, незважаючи на повне невизнання вини ОСОБА_4 , його винуватість у вчинені даного кримінального правопорушення підтверджена в суді показами потерпілої, свідків та дослідженими судом письмовими доказами.

Так допитана в суді потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що 19 червня 2024 року о 12:30 годині приїхала на електровелосипеді додому за адресою АДРЕСА_2 та залишила велосипед на подвір`ї біля воріт. Сама пішла в будинок, а коли через деякий час вийшла з будинку то побачила, що не має велосипеда. Вона почала шукати його на вулиці, подзвонила до поліції . Цей велосипед купила їй мати ОСОБА_7 за місяць до крадіжки, він був сріблястого кольору. У сусідки навпроти була відеокамера біля будинку та продивившись відеозаписи, вони встановили, що велосипед викрав ОСОБА_4 . Працівники поліції повернули велосипед в неробочому стані.

Підтвердила в суді покази потерпілої свідок ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні показала, що потерпіла ОСОБА_6 її донькою. Приблизно за місяць до крадіжки, вона подарувала своїй дочці Ірині електровелосипед сріблястого кольору, який придбала за 22 500,00 грн. Пройшов місяць, 19.06.2024 року вона прийшла до доньки додому на АДРЕСА_2 , допомагала доньці по домашнім справам на присадибній ділянці. В цей час бачила, як донька на електровелосипеді поїхала до магазину. Повернувшись з магазину, донька залишила велосипед у дворі біля воріт , хвіртка на воротах не зачинялася, донька зайшла до будинку, а вона пішла знову на город, Потім донька сказала, що велосипед вкрали. Хто саме скоїв крадіжку вона не бачила. Подія мала місце о 10-11 ранку.

Свідок обвинувачення ОСОБА_8 допитана у судовому засіданні пояснила, що в черні 2024 року, точну дату вона вже не пам`ятає, вона йшла з базару у місті Роздільна і біля магазину «Крендель» її наздогнав незнайомий їй чоловік і запропонував придбати велосипед. При цьому він котив велосипед, а не їхав на ньому .Пояснив, що йому потрібно до воєнкомату , що сам він з селища Лиманське, і що йому потрібні гроші, щоб їхати додому та показав свій паспорт. Вона погодилася придбати велосипед за 4500 грн та погодилася сплатити в цей день 500 грн, на що чоловік погодився. На її прохання він закотив велосипед їй додому. Він сказав, що прийде наступного дня і забере решту грошей. Однак на той час у неї на квартирі проживала дівчина, яка працювала у поліції і вона, запідозривши щось недобре, запитала у дівчини чи не шукає хтось велосипед. Пізніше у групі дали оголошення про крадіжку велосипеда. Близько да 17 години приїхали працівники поліції і вона повернула велосипед. Чоловік, який продав їй велосипеді, був худорлявий та без окулярів, вони були у нього в руках , потім він загубив їх у її дворі. На другий або третій день її викликали на впізнання і пояснили, що чоловіка, котрий вкрав велосипед впіймали. Підтвердила, що за її участю відбувалося впізнання, підтвердила, що на протоколі впізнання стоїть її підпис. Також показала ОСОБА_4 в суді впізнала не відразу, так як його зовнішність з того часу змінилась.

Крім показів свідків та потерпілої вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні та оголошеними письмовими доказами:

-витягом з ЄРДР від 19.06.2024 року відповідно якого 19.06.2024 року о 13:03 годині до чергової частини Роздільнянського РВП ГУНП в Одеської області зі спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , про те, що близько 12:50 19.06.2024 року невідома особа проникла на територію домоволодіння за адресою : АДРЕСА_2 та таємно здійснила крадіжку належного їй електро-велосипеду марки «Go FUN», сріблястого кольору, після чого з місця події зникла. (а.с. 77);

-протоколом від 19.06.2024 року про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення , відповідно до якого ОСОБА_6 , будучи попередження про кримінальну відповідальність згідно ст.383 КК України повідомила про факт крадіжки у неї електро - велосипеду «Go FUN», сріблястого кольору. (а.с.79-82);

- протоколом огляду місця події від 19.06.2024 року відповідно до якого було оглянуто домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_2 з внутрішнього двору якого було вчинено крадіжку електро-велосипеду марки «Go FUN», сріблястого кольору, із серійним номером 50345 належного ОСОБА_6 (а.с. 82-85);

- заявою ОСОБА_9 від 20.06.2024 року про добровільну видачу електро велосипеда із серійним номером 50345, який 19.06.2024 року о 13:30 годині вона придбала за 700 грн;

- протоколом огляду від 20.06.2024 року , відповідно до якого у присутності понятих було оглянуто добровільно виданий ОСОБА_8 електро-велосипеду марки «Go FUN», сріблястого кольору, із серійним номером 50345, який в подальшому було вилучено . (а.с.88-91 з фототаблицею (а.с.92-94);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 20.06.2024 року , згідно якого ОСОБА_8 впізнала чоловіка, який зображений на фото №2 . Згідно довідки слічого СВ на зображені під №2 розміщено фото ОСОБА_4 (а.с. 95-97);

- постановою про визнання і приєднання речових доказів від 20.06.2024 року відповідно до якого вилучений електровелосипед марки «Go FUN», сріблястого кольору, із серійним номером 50345 було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження. (а.с. 98-99);

- гарантійною розпискою про отримання майна від 22.06.2024 року , згідно до якого ОСОБА_6 отримала від слідчого під відповідальне зберігання електровелосипед марки «Go FUN», сріблястого кольору, із серійним номером 50345. (а.с.102);

- висновком судово- товарознавчої експертизи від 15.07.2024 року №3478/24, відповідно до якого ринкова вартість електровелосипеда бувшого у використані , у технічно-справному стані, з урахуванням зносу, станом на 19.06.2024 року становила 14295,67 грн. (а.с.104-108).

Суд, повно дослідивши надані суду по справі докази, прийшов до висновку, що виходячи з обставин справи, встановлених в судовому засіданні, вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена доказами, дослідженими в повному об`ємі в судовому засіданні. Досліджені доказияк кожен окремо так і в сукупності доводять причетність ОСОБА_4 до крадіжки електровелосипеду у ОСОБА_6 , є належними та допустимими, і такими що доводять його винуватість «поза розумним сумнівом».

Щодо доводів захисту про наявність підстав для виправдання обвинуваченого.

Обвинувачений у суді не визнав свою винуватість у вчиненні злочину, а захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просила виправдати її підзахисного за недоведеністю його вини у скоєному злочині.

Зазначила, що наданими у справі доказами не підтверджено, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку велосипеду, не доведено, що знайдений у справі велосипед належить потерпілій, а вартість велосипеда не підтверджена належними доказами.

Між тим суд вважає, що ОСОБА_4 дав в суді неправдиві покази щодо його непричетності до вказаного злочину, невизнання вини ОСОБА_4 в суді є його захисною позицією на думку суду з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин.

Показами допитаних у справі свідків доведено факт незаконного заволодіння електровелосипедом саме ОСОБА_4 , який зразу ж після вчинення злочину збув його свідку ОСОБА_9 .

Матеріали справи містять і безспірні докази належності потерпілій електровелосипеду, який видала свідок ОСОБА_9 і який вона придбала у ОСОБА_10 .

Впершу чергу матеріали справи містять накладну від 20.05.2024 року, видану магазином «Фортуна» та надану потерпілою під час досудового розслідування на придбання велосипеда марки «Go FUN» сріблястого кольору із серійним номером 50345. Відтак даний транспортний засіб містить ознаки, які дають можливість його ідентифікувати.

В свою чергу даними протоколу огляду виданого свідком ОСОБА_9 електровелосипеду від 20.06.2024 року підтверджено як зовнішні ознаки велосипеду, так і його серійний номер 5034 5(а.с.86)

Також матеріали справи містять висновок судово- товарознавчої експертизи від 15.07.2024 року №3478/24 щодо вартості викраденого майна, що спростовує доводи захисту щодо недослідження органами досудового розслідування питання вартості викраденого майна, що могло вплинути на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Кримінально-правова кваліфікація дій .

Тому суд вважає, що вищенаведеними по справі доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного злочину, а його дії відповідно правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, повторно.

Висновки суду щодо призначення покарання.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст.65-67 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наслідки злочину.

Відповідно до ст.50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним, характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначні у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, ця функція суду за своєю природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину , особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Так в ході розгляду справи обставини, які в силу ст.66 КК України пом`якшували покарання за вчинене кримінальне правопорушення для обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено .

Згідно обвинувального акту обставиною, яка в силу ст.67 КК України обтяжує покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 визнано вчинення злочину повторно, між тим повторність є ознакою кримінального правопорушення , яке інкримінується обвинуваченому, а тому дана ознака не може враховуватися як обтяжуюча, відтак обтяжуючих вину обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив умисний корисливий злочин, крім цього вчинений ним злочин є суспільно небезпечним, так як вчинений в умовах воєнного стану, ОСОБА_11 має численні судимості за злочини проти власності , жодна з яких не погашена, в суді вину не визнав і в скоєному не покався, відтак на шлях виправлення не став.

В зв`язку з викладеним, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання та беручи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, буде призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини 4 статті 185 КК України з його відбуттям в місцях позбавлення волі.

Крім цього, відповідно до ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Так при призначенні покарання, дотримуючись вимог ст.71 КК України суд також враховує, що дане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_4 після постановлення вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 травня 2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185, 71 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років 2 місяців позбавлення волі і до повного відбуття покарання за цим вироком.

Даний вирок суду залишений в силі ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2024 року, а відтак з цієї дати набрав законної сили. Злочин по даній справі обвинувачений вчинив після набрання вироком законної сили в період невідбутого покарання 19.06.2024 року.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.05.2023 року приведений до виконання 25.06.2024 року, так обвинуваченого ОСОБА_4 затримано відповідно до протоколу затримання від 25.06.2024 і поміщено до кримінально-виконавчої установи для відбуття покарання. На теперішній час невідбута частина покарання складає майже 7 місяців.

Тому обвинуваченому належить призначити покарання за правилами ст.71 КК України, приєднавши до покарання, призначеного за даний злочин частково невідбуту частину покарання за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 травня 2023 року у виді 2 місяців позбавлення волі та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання до відбуття за сукупністю вироків у виді позбавлення волі.

Щодо запобіжного заходу та строку відбуття покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку в його резолютивній частині також зазначається, крім іншого, початок строку відбування покарання засудженим.

Згідно з положеннями ст. 71 КК, призначаючи покарання за сукупністю вироків, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. У такому випадку строк відбування покарання засудженим, який перебуває під вартою в порядку виконання покарання за попереднім вироком, обчислюється з дня ухвалення нового вироку.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 листопада 2022 року (справа № 219/1965/20), у висновку Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2025 року(справа № 295/1287/23).

Так судом встановлено, що обвинувачений на час винесення вироку відбуває в кримінально-виконавчій установі покарання у виді позбавлення волі за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.05.2023 року за ст.185 ч.2, 71 КК України , відтак ОСОБА_4 перебував під вартою у порядку виконання вироку щодо нього.

Суд , визначаючи строк відбуття покарання за ст.71 КК України вважає, що його належить відраховувати за дня ухвалення нового вироку у цій справі, так як ст.71 КК України не передбачено можливості зарахування до покарання за новим вироком відбутого покарання за попереднім вироком, а відтак початок строку відбування покарання у цьому кримінальному провадженні необхідно рахувати з часу ухвалення вироку судом, а саме з 30 вересня 2025 року.

Також у даній справі обвинуваченому запобіжний захід не обирався.

Ухвалою суду від 06.11.2024 року по даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 був тимчасово залишений в слідчому ізоляторі для участі у розгляді кримінального провадження. (а.с.30)

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно з пунктом 12 частини 1статті 537 КПКУкраїни під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539цього Кодексу, має право вирішувати питання про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.

Відповідно до постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 08серпня 2024року у справі № 553/2295/20 у випадку тимчасового залишення засудженого у слідчому ізоляторі він є таким, що вже позбавлений свободи на підставі вироку, який набрав законної сили і виконується. У цьому разі змінюється лише режим відбування покарання у зв`язку з необхідністю проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.

Тимчасове залишення обвинуваченого в порядку п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК, ст. 90 КВК в слідчому ізоляторі не може вважатися запобіжним заходом.

Наведене узгоджується з правозастосовною практикою Касаційного кримінального суду Верховного суду, відображеною у постановах від 08 вересня 2020 року у справі № 229/5466/20 (провадження № 51-614км22), від 21 жовтня 2021 року у справі № 221/8513/18 (провадження № 51-2244км21).

Відтак строк перебування ОСОБА_4 в слідчому ізоляторі на підставі ухвали суду від 06.11.2024 року не зараховується у строк відбуття покарання.

Також згідно із п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема «рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження», у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили».

В ході судового розгляду даного кримінального провадження до обвинуваченого не було застосовано запобіжний захід, а він перебував під вартою в порядку виконання попереднього вироку.

Однак з урахуванням того, що ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та призначено покарання у виді реального позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку в частині призначеного судом покарання, враховуючи що обвинувачений має численні непогашені судимості за злочини проти власності, ухилявся від відбуття покарання за попереднім вироком суду, суд вважає за необхідне до набрання вироком суду законної сили обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таке рішення суду не протирічить і рішення ЄСПЛ .

Так обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 a)Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню (позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Ruslan Yakovenko v. Ukraine», заява № 5425/11, від 04 червня 2015 року).

Термін «після засудження» не можна тлумачити так, ніби він стосується лише остаточного засудження. Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6 (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Wemhoff v. Germany», заява 2122/64, від 27 червня 1968 року).

Отже, незважаючи на те, що за законодавством України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком, що набрав законної сили, з погляду статті 5 Конвенції воно буде розглядатися як таке, що підпадає під пункт а): законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Відповідно немає необхідності у будь-якому клопотанні при вирішення питання запобіжного заходу на цій стадії, оскільки суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами; немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку: розумна підозра стає неактуальною, оскільки вже є висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання, обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду; обмеження строку дії запобіжного заходу має на меті забезпечити можливість періодичного перегляду тримання під вартою до вироку, у разі винесення обвинувального вироку міркування, які зумовлюють необхідність періодичного перегляду, не мають значення, тому тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання, в той час, як ст.197 КПК України передбачає не строк тримання під вартою, а строк дії відповідної ухвали, після якого вона втрачає силу, а тому вирок діє протягом строку покарання, якщо не скасований. Обґрунтованість вироку не стосується законності тримання під вартою, навіть у разі його скасування, тримання під вартою на його підставі буде законним, у тому числі з погляду статті 5 Конвенції.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до ухвали від 21.06.2024 року слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області накладено арешт на тимчасово вилучене майно (а.с.100-101)

Згідно ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення вирішує питання про скасування арешту майна і відповідно скасовує арешт, накладений ухвалою від 21.06.2024 року на тимчасово вилучене майно.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів по справі необхідно вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 349, 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.05.2023 року у вигляді 2 місяців позбавлення волі та остаточно призначити до відбуття покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання за даним вироком суду ОСОБА_4 рахувати з дня ухвалення даного вироку , тобто з 30 вересня 2025 року.

Обрати запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили,- у виді тримання під вартою.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.06.2024 року на тимчасово вилучене майно, а саме електровелосипед марки «Go Fun», сріблястого кольору із серійним номером «50345».

Речові докази по справі - електровелосипед марки «Go Fun», сріблястого кольору із серійним номером «50345» після набрання вироком законної сили вважати повернутим потерпілій ОСОБА_6 .

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу через Роздільнянський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1