Справа №591/1952/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/663/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, ОСОБА_10 - за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 строку дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, з посиланням на обґрунтованість пред`явленого останнім обвинувачення, а також на те, що заявлені ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та залишаються актуальними.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2025 року, на задоволення вимог прокурора, обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, 01 лютого 2026 року включно.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 звернулись до апеляційного суду з апеляційними скаргами, в яких:

- захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2025 року та змінити його підзахисному, обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт;

- захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою обрати її підзахисному, обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_7 посилається на те, що при розгляді поданого клопотання, судом першої інстанції не взято до уваги того, що ризики, про які заявляв прокурор, жодним чином не доведені, і у даному випадку, «розумність» строку тримання, враховуючи позицію ЄСПЛ, є порушеною, з огляду на те, що ОСОБА_6 вже більше року перебуває в умовах ізоляції від суспільства, а розгляд справи в суді перебуває на початковій стадії.

З врахуванням як вищезазначеного, так і даних про особу ОСОБА_6 , стану його здоров`я та наявність у ного особистого житла, захисник вважає, що застосований до останнього запобіжний захід є занадто суворим.

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_9 посилається на те, що при розгляді клопотання прокурора, судом першої інстанції не було враховано її доводи щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 у державній зраді, яка полягала у переході на бік ворога та наданні іноземній державі або її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, при тому, що долучені до матеріалів кримінального провадження фотозображення не містять місць розташування підрозділів ЗС України та інших військових формувань, їх переміщення, озброєння на території Сумської області, в тому числі в м. Суми.

Також, як зазначає захисник, належним чином не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 постійно проживає в АДРЕСА_1 , а зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що він має дружину ОСОБА_11 , є людиною похилого віку (63 роки), має ІІІ групу інвалідності, постійно проходить стаціонарне та амбулаторне лікування для підтримки свого здоров`я і на даний час, також потребує належного лікування, що не можливо забезпечити в умовах СІЗО.

Крім того, як вказує апелянт, посилання на те, що саме її підзахисний має тісні контакти з співробітниками фсб рф, є безпідставними, і це стосується іншого обвинуваченого.

Таким чином, на думку захисника, стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження існування раніше заявлених ризиків чи виникнення нових ризиків, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою.

У поданій до апеляційного суду заяві захисник ОСОБА_7 просив провести судове засідання без його участі.

Від прокурора, також, надійшла заява про здійснення апеляційного розгляду у його відсутність.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників провадження не заявив клопотання про відкладення апеляційного розгляду на іншу дату, та що в апеляційних скаргах не ставиться питання про погіршення становища обвинувачених, колегія суддів вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності обвинувачених, їх захисників та прокурора.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали вказаного кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи та вимоги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, ОСОБА_10 - за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, про продовження останнім строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, на спростовування доводів апелянтів щодо недоведеності доводами клопотання існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зауважує, що судом було враховано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки в період воєнного стану, обізнані про місце проживання свідків у кримінальному провадженні, не мають міцних соціальних зв`язків та що в матеріалах кримінального провадження наявні відомості про зв`язки обвинувачених з представниками спецслужб рф.

Саме зазначені обставини і стали підставою для висновку про те, що ризики, які існували при застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати, та що доцільним буде продовжити останнім строк дії запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується в повному обсязі та ставити під сумнів правильність такого висновку підстав не вбачає.

При цьому, доводами захисника ОСОБА_7 правильність такого висновку жодним чином не спростовано, оскільки останнім взагалі не наведено обставин, які не були враховані судом та за яких до обвинуваченого ОСОБА_6 можливо було б застосувати більш м`який запобіжний захід або змінити той, який застосовано.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, то колегія суддів зауважує, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду і останній перебуває не у статусі підозрюваного, а є обвинуваченим.

Крім того, на спростовування доводів захисника, колегія суддів наголошує, що питання доведеності вини обвинуваченого, а також належність та допустимість доказів винуватості, не є предметом розгляду при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, вказані обставини будуть предметом розгляду суду, який дане кримінальне провадження розглядає по суті та буде приймати в ньому остаточне рішення.

Що стосується посилань апелянтів на незадовільний стан здоров`я їх підзахисних, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки жодних медичних документів з зазначенням того, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у зв`язку з наявними у них хворобами, в умовах слідчого ізолятора перебувати не можуть, надано не було і такі докази в матеріалах даного провадження відсутні.

Інших доводів, за яких можливо було б дійти висновку, що інший, більш м`який запобіжний захід, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених, апелянтами не наведено, а обставин, за яких клопотання прокурора не підлягало б до задоволення, під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Також, при прийнятті даної ухвали, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При цьому, ЄСПЛ неодноразово зауважував, що врахування тяжкості вчиненого кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У даному випадку, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану.

З огляду на те, що вказаний злочин є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, суворість передбаченого за це покарання, з підстав, що суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, продовження обвинуваченим у вчиненні вказаного злочину строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4