КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/7556/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/5642/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000775 - прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2025 рокувідмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000775 від 07.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно, а саме: купюри номіналом 100 гривень у кількості 90 штук загальною сумою 9000 гривень; купюри номіналом 200 гривень у кількості 9182 штук загальною сумою 36400 гривень; купюри номіналом 500 гривень у кількості 1288 штук загальною сумою 644000 гривень; купюри номіналом 1000 гривень у кількості 219 штук загальною сумою 219000 гривень; купюри номіналом 100 доларів США у кількості 650 штук загальною сумою 65000 доларів США; купюри номіналом 50 доларів США у кількості 17 штук загальною сумою 850 доларів США; купюри номіналом 20 доларів США у кількості 1 штука; купюри номіналом 10 доларів США у кількості 10 штук загальною сумою 100 доларів США; купюри номіналом 50 Євро у кількості 88 штук загальною сумою 4400 Євро; купюри номіналом 10 Євро у кількості 2 штук загальною сумою 20 Євро; купюри номіналом 100 Євро у кількості 3 штук загальною сумою 300 Євро; купюри номіналом 200 Євро у кількості 2 штук загальною сумою 400 Євро; купюри номіналом 500 Євро у кількості 3 штук загальною сумою 1500 Євро.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, невмотивованою та не ґрунтується на нормах Кримінального процесуального кодексу України, а також не відповідає фактичним обставинам, постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що власниками вилучених під час обшуку грошових коштів є службові особи ТОВ «КРАПТ», ПП «КРАПТ» - ОСОБА_8 (директор, засновник); ТОВ «ХІММАШ» - ОСОБА_9 (директор) та ОСОБА_10 .

На переконання прокурора, існують достатні підстави вважати, що виявлені під час проведення обшуку грошові кошти в розмірі 908 400 грн., 65 970 доларів США та 6 620 Євро є предметом кримінального правопорушення та набуті кримінально - протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від них.

Прокурор стверджує, що матеріалами кримінального провадження підтверджується, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, ймовірно є майном, яке одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому може підлягати спеціальній конфіскації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000775 від 07.06.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом заволодіння чужим майном (коштами Державного бюджету) шляхом зловживання службовими особами ЦУЗ ПММ Тилу КСЛ ЗС України та ПП «КРАПТ», ТОВ «КРАПТ», ТОВ «ХІММАШ» своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану.

Згідно даних клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що протягом 2022-2024 років військовими частинами, які входять до складу Центрального управління забезпечення пально-мастильних матеріалів Командування Сил логістики Збройних Сил України (за текстом - ЦУЗ ПММ Тилу КСЛ ЗС України), було укладено ряд договорів (в тому числі за результатами проведених тендерних закупівель) із взаємопов`язаними суб`єктами господарської діяльності ПП «КРАПТ» (), ТОВ «КРАПТ» () та ТОВ «ХІММАШ» () на постачання обладнання, а саме резервуарів для палива, за завищеними цінами.

Відповідно до висновку аналітичного дослідження Державної податкової служби України № 292/99-00-08-02-01-20/43399677 від 14.11.2024 року, проведеного на підставі постанови слідчого від 28.10.2024 року, встановлено штучне завищення вартості товарів на загальну суму 34 795 149,24 грн., за рахунок завищення ціни реалізації за одиницю товару ТОВ «КРАПТ» та ПП «КРАПТ», у т.ч. при реалізації товарів від «неплатника»; здійснення реєстрації ПП «КРАПТ» податкових накладних з реалізації товарів не встановленого походження на загальну суму 20 110 755 грн., в тому числі ПДВ 3 351 793 грн., що містить ознаки легалізації (набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом).

Під час досудового розслідування кримінального провадження, на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва 08.01.2025 року проведено обшук за місцем проживання службових осіб ТОВ «КРАПТ», ПП «КРАПТ» - ОСОБА_8 та ТОВ «ХІММАШ» - ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено, з поміж іншого, грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 гривень у кількості 90 штук загальною сумою 9000 гривень; купюри номіналом 200 гривень у кількості 182 штук загальною сумою 36400 гривень; купюри номіналом 500 гривень у кількості 1288 штук загальною сумою 644000 гривень; купюри номіналом 1000 гривень у кількості 219 штук загальною сумою 219000 гривень; купюри номіналом 100 доларів США у кількості 650 штук загальною сумою 65000 доларів США; купюри номіналом 50 доларів США у кількості 17 штук загальною сумою 850 доларів США; купюри номіналом 20 доларів США у кількості 1 штука; купюри номіналом 10 доларів США у кількості 10 штук загальною сумою 100 доларів США; купюри номіналом 50 Євро у кількості 88 штук загальною сумою 4400 Євро; купюри номіналом 10 Євро у кількості 2 штук загальною сумою 20 Євро; купюри номіналом 100 Євро у кількості 3 штук загальною сумою 300 Євро; купюри номіналом 200 Євро у кількості 2 штук загальною сумою 400 Євро; купюри номіналом 500 Євро у кількості 3 штук загальною сумою 1500 Євро.

Постановою слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_12 від 08.01.2025 року все майно, вилучене під час обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

20.02.2025 року прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000775 від 07.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України.

На обґрунтування клопотання прокурор посилалась на те, що власниками вказаних грошових коштів є службові особи ТОВ «КРАПТ», ПП «КРАПТ» - ОСОБА_8 (директор, засновник); ТОВ «ХІММАШ» - ОСОБА_11 (директор) та ОСОБА_13 .

Додатково зазначила, що причетність ОСОБА_13 також є предметом дослідження в даному провадженні та законність його дій перевіряється в ході проведення досудового розслідування. Адже, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.01.2025 року проведено обшук за місцерозташуванням ПП «КРАПТ» (), ТОВ «КРАПТ» () та ТОВ «ХІММАШ» () за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Гайдамацька, буд. 3 та використовуються зазначеними суб`єктами під час здійснення ними господарської діяльності, в результаті якого вилучено документацію фінансово-господарської діяльності суб`єктів господарювання, та з поміж іншого: Рішення №1 одноосібного засновника ТОВ «ЮКРЕЙНІАН МІЛІТАРІ ІНДАСТРІ» (відповідно до якого ОСОБА_13 є засновником та директором Товариства); Виписка з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ЮКРЕЙНІАН МІЛІТАРІ ІНДАСТРІ», Сертифікат офіційного дилера від 25.06.2024 №7 (відповідно до якого ТОВ «ЮКРЕЙНІАН МІЛІТАРІ ІНДАСТРІ» є офіційним дилером та уповноважений здійснювати продаж товару, сервісне, гарантійне обслуговування, монтаж товару виробництва ТОВ «КРАПТ», пуско-налагоджувальні роботи), договір безпроцентної грошової позики від 22.11.2023 №22.11/23 (відповідно до якого ТОВ «КРАПТ» в особі директора ОСОБА_8 надає позику в сумі 650 000 грн. працівнику підприємства ОСОБА_13 ). Вказані документи, в своїй сукупності, підтверджують причетність ОСОБА_13 до господарської діяльності суб`єктів господарювання та, відповідно, він може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення.

Також вказала, що існують достатні підстави вважати, що виявлені під час проведення зазначеного обшуку грошові кошти в розмірі 908 400 грн., 65 970 доларів США, 6 620 Євро є предметом кримінального правопорушення та набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від них.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники обмежуються у реалізації правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними і співмірними, з огляду на завдання кримінального провадження.

Зазначила, що матеріалами кримінального провадження підтверджується, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, ймовірно є майном, яке одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому може підлягати спеціальній конфіскації.

Посилаючись на те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених главою 17 КПК України, є необхідним для збереження речових доказів, забезпечення можливої спеціальної конфіскації, а також для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні, прокурор просила накласти арешт на грошові кошти, вилучені 08.01.2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання службових осіб ТОВ «КРАПТ», ПП «КРАПТ» - ОСОБА_8 та ТОВ «ХІММАШ» - ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000775 від 07.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України, у зв`язку з відсутністю підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошових коштів, а також недоведеністю прокурором можливості використання вказаного майна як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою ст.ст. 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст. 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація також застосовується одночасно із заходами кримінально-правового характеру у кримінальних провадженнях щодо вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого статтями 209, 369, 369-2 стосовно службових осіб, передбачених частиною четвертою статті 18 цього Кодексу, до грошей, цінностей чи іншого майна юридичної особи, якщо воно:1) було одержано внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння та/або є доходами, отриманими безпосередньо від використання такого майна; 2) призначалося (використовувалося) для фінансування або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння, або винагороди за його вчинення; 3) було предметом зазначеного суспільно небезпечного діяння, крім майна, що повертається власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходить у власність держави; 4) було використано як засіб вчинення суспільно небезпечного діяння, крім майна, що повертається власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про його незаконне використання.

У разі якщо гроші, цінності чи інше майно, зазначене у пунктах 1-4 цієї частини, було повністю або частково перетворене в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно.

Якщо конфіскація такого майна на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок його використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Обґрунтовуючи підстави для накладення арешту на майно, прокурор у клопотанні посилалась на необхідність збереження даного майна як речових доказів у кримінальному провадженні, а також забезпечення можливої спеціальної конфіскації.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами грошові кошти, вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , прокурором у клопотанні та під час судового розгляду на даній стадії досудового розслідування не доведено таку мету арешту даного майна, як збереження речових доказів та забезпечення можливої спеціальної конфіскації.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України, на даний час не містять достатніх відомостей та даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучені грошові кошти за місцем проживання ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , можуть бути предметом кримінального правопорушення, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, клопотання прокурора та постанова про визнання грошових коштів речовими доказами містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінальних правопорушень та перелік норм КПК України щодо арешту майна.

У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вилучених грошових коштів в якості речових доказів.

Розглядаючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя також врахував, що в ході обшуку ОСОБА_13 вказував, що грошові кошти належать саме йому, мають законне походження та отримані в результаті господарської діяльності. При цьому, доказів на спростування вказаних обставин матеріали клопотання не містять.

На переконання колегії суддів, прокурор, звертаючись із клопотанням про арешт вилучених грошових коштів, у розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема, в частині того, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Правильними є і висновки слідчого судді про недоведеність прокурором такої мети накладення арешту, як спеціальна конфіскація (п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України), оскільки ні до клопотання, ні у судовому засіданні, прокурором, не зважаючи на тривалість здійснення досудового розслідування, не надано переконливих доказів вчинення кримінального правопорушення, доказів причетності до нього власників грошових коштів та доказів на підтвердження тієї обставини, що вилучені під час обшуку грошові кошти мають безумовне походження від кримінального правопорушення, що є обов`язковою умовою застосування спеціальної конфіскації, як заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вилучені грошові кошти, прокурор не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власників такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вилучені грошові кошти не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що вилучені грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом та є предметом кримінального правопорушення, не спростовують правильність висновків слідчого судді, оскільки відомостей на підтвердження вказаних обставин матеріали клопотання не містять та прокурором під час апеляційного розгляду не надано.

Інші доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, у зв`язку із чим ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000775 - прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3