В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000266 від 18.03.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, маючої на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 12.07.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ст.ст. 71, 72 КК України до покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі; 17.10.2024 року ухвалою Київського апеляційного суду вирок змінено в частині покарання - засуджено за ч.1 ст.309 КК України, до 2 років пробаційного нагляду,

- 26.08.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років пробаційного нагляду. 12.03.2025 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2024 року та вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2024 року приведено у відповідність до чинного законодавства, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань визначено остаточне покарання у виді 3 років пробаційного нагляду;

- 28.03.2025 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень, а також постановлено вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2024 року виконувати самостійно (штраф сплачено),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченої: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимою, за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та вчинила нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , приблизно о 13 год. 50 хв., 18.03.2025, перебуваючи за адресою м. Київ, проспект Павла Тичини, 5, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи вимоги Закону України «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», маючи умисел спрямований на незаконне придбання та зберігання без мети збуту психотропної речовини, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбала психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP».

Після чого, ОСОБА_3 , придбану нею психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», помістила до правої кишені куртки, в яку остання була вдягнена, та почала незаконно зберігати, для власного вживання, без мети збуту.

18.03.2025 приблизно о 14 год. 25 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект. Павла Тичини, 5-А, була виявлена працівниками поліції, які перебували на відпрацюванні території Дніпровського району та затримана.

В подальшому, 18.03.2025 року в період часу з 15 год. 01 хв. до 15 год. 07 хв., за адресою: м. Київ, проспект. Павла Тичини, 5-А, співробітниками поліції проведено особистий обшук ОСОБА_3 , в ході якого з правої кишені куртки, у яку була одягнена остання, працівникам поліції виявлено та вилучено прозору пластикову колбу, із кристалоподібною речовиною білого кольору всередині, яку ОСОБА_3 незаконно придбала та зберігала, для власного вживання без мети збуту.

Згідно висновку експерта надана на дослідження речовина білого кольору містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP». Маса «PVP» в речовині становить 0,381 г.

«PVP», згідно з «Таблиця 1» «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких заборонено» постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», є психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Згідно наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання психотропної речовини - PVP, настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме: від 0,15 г.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнала повністю, дала покази, підтвердила вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаялася у вчиненому.

Вказала, що дійсно, 18.03.2025 року, приблизно о 13 год. 50 хв., вона була за адресою м. Київ, проспект Павла Тичини, 5, де її зупинили працівники поліції, яким вона повідомила про намір придбати психотропну речовину, після чого вона разом з працівниками поліції, прослідувала до місця закладки, віднайшла її та в їх присутності вказану речовину вилучено.

Остання виразила готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини. Вказала, що наразі прийшла до висновку про недопустимість вказаних дій у цивілізованому суспільстві, просила суворо не карати, оскільки здійснює догляд за своєю бабусею.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме - у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, вчинене повторно протягом року після засудження за цією статтею.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях "Рінгвольд проти Норвегії" від 11 лютого 2003 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, "Абу Зубайда проти Литви" від 31.05.2018 року, а також "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" від 08.07.2004 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судима, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, розлучена, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , спосіб життя, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченої до вчиненого, а саме наявність у неї розуміння неприйнятності вчинених нею дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 309 КК України у виді позбавлення волі.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 засуджена 12.07.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, до 2 років пробаційного нагляду, та 26.08.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років пробаційного нагляду. Вказані вироки 12.03.2025 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області приведено у відповідність до чинного законодавства, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань визначено остаточне покарання у виді 3 років пробаційного нагляду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 71 КК України частково приєднавши до покарання за даним вироком, невідбуту частину покарання за вироками Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2024 року та Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2024 року, які ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 12.03.2025 року приведені у відповідність до чинного законодавства та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 засуджена 28.03.2025 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень, який станом на дату постановлення вироку у даному кримінальному провадженні, обвинуваченою було сплачено, про що надані відповідні квитанції.

На переконання суду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченої, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень) як нею самою так і іншими особами.

Окрім того, суд враховуючи особу винної, не знаходить передумов, для призначення їй покаранння у виді штрафу.

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироками Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2024 року та Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2024 року, які ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 12.03.2025 року приведені у відповідність до чинного законодавства, та остаточно визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 1(одного) року 6 (шести) місяців.

Запобіжний захід не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту її фактичного затримання, пов`язаного з направленням для відбування покарання останньої.

Цивільний позов не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/111-25/16873-НЗПРАП від 20.03.2025 року в сумі 3 183 гривні 60 копійок.

Речовий доказ у кримінальному провадженні:

- особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 0,381 г. (яку після проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів поміщено до спец. пакету експертної служби з наліпкою КНДЕКЦ МВС № 0023516), переданий до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, згідно квитанції №023947 - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, захиснику та обвинуваченій.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя