УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 135/640/24

провадження № 51-3564 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 березня

2025 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено - стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн, судові витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн, всього - 20 000 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вищезазначений вирок стосовно ОСОБА_5 - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 ,посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та, по суті, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий апеляційний розгляд. Вважає, що вина його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена, оскаржуване судове рішення постановлено без урахування всіх обставин справи, а висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 ґрунтуються, зокрема, на суперечливих показаннях свідків. Стверджує, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_7 та у порушення вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалу належним чином не мотивував.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 у межах її доводів, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Разом з цим, згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинами кримінального провадження, як такі, що не є предметом касаційного розгляду.

Натомість, такі доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який відповідно до положень ст. 419 КПК, проаналізував доводи апеляційної скарги, належним чином їх перевірив, надав достатні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

В аспекті дотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, колегія суддів враховує, що приписи пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що вимагають детальної відповіді на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та позиції ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи щодо мотивування судових рішень, викладені, зокрема, у справі «Салов проти України» (рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), суд апеляційної інстанції належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги, вмотивовано погодившись з рішенням місцевого суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з вироком місцевого суду, при цьому дійшов висновку, що фактичні обставини кримінального провадження встановлені вірно та підтверджені сукупністю доказів, які оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК та покладені в основу вироку.

Зокрема, апеляційний суду вказав, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується, серед іншого:

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який підтвердив, що ОСОБА_5 завдав йому удар кулаком в обличчя;

- показаннями свідка ОСОБА_7 , відповідно до яких, свідок бачив як ОСОБА_5 забіг до гаража, де знаходився потерпілий та перебував там біля однієї хвилини, після чого вибіг, а за ним вийшов потерпілий, у якого було побите обличчя, з губи текла кров;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка працює лікарем у КП «Ладижинська міська лікарня» куди поліція доставила ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями обличчя, який повідомив, що його побив ОСОБА_5 ;

- показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які повідомили, що під час чергування отримали виклик, прибувши за яким, виявили потерпілого з пошкодженнями обличчя, який повідомив їм, що його вдарив ОСОБА_5 , який через деякий час вийшов до них зі сторони гаражів;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка бачила, як ОСОБА_5 забіг у гараж, де перебував потерпілий та кинувся на нього з кулаками, а коли її чоловік вийшов з гаража слідом за ОСОБА_5 , у нього на обличчі була кров, після чого вона викликала поліцію;

- даними висновку експерта № 30 від 17 квітня 2024 року, згідно якого у

ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді дрібно-вогнищевих крововиливів в слизову верхньої і нижньої губи біля кута рота зліва, а також забійної рани в цій же ділянці на нижній губі. Травми такого характеру, враховуючи їх характер і компактність розташування, утворились від дії твердого тупого предмета, можливо удару кулаком руки 14квітня 2024 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

- іншими дослідженими у судовому засіданні доказами.

Крім цього, суд апеляційної інстанції перевірив доводи сторони захисту щодо неузгодженості між собою показань свідків, з приводу чого зазначив, що усі докази, у тому числі показання свідків, узгоджуються між собою, протиріч не мають, досліджені судом першої інстанції повно та об`єктивно, з чим також погоджується і касаційний суд.

Доводи касаційної скарги захисника щодо необгрунтованої відмови у задоволенні клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_7 за наведеного ним обґрунтування, є безпідставними з огляду на таке.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_7 . Своє рішення суд апеляційної інстанції обгрунтував тим, що заявляючи вказане клопотання, захисник ОСОБА_4 ставить під сумнів показання свідка, оскільки останній у 2019-2020 роках був притягнутий до кримінальної та адміністративної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних речовин та, фактично висловлює незгоду з оцінкою показань свідка ОСОБА_7 , викладених у вироку суду.При цьому, захисник не заперечував, що на час розгляду в суді першої інстанції відомості про особу свідка були відомі, захисник брав участь у судовому засіданні, будь-яких перешкод для з`ясування обставин кримінального правопорушення не існувало. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що захисником не наведено належного обгрунтування того, що існують обставини, які свідчать про доцільність допиту вказаного свідка судом апеляційної інстанції та відмовив у його задоволенні.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що винуватість

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, доведена поза розумним сумнівом на підставі належних і допустимих доказів, які обґрунтовано покладені в основу вироку та у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для доведення його винуватості.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з висновками апеляційного суду і вважає, що ухвала цього суду є належно умотивованою та обґрунтованою, за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, яким він керувався при постановленні рішення.

Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга не містить.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3