ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 344/2092/23

провадження № 51-2542 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 09 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000862, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Микитинці Івано-Франківської територіальної громади Івано-Франківської області, раніше судимого 14.06.2022 вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком

2 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. ст. 71, 72 та 78 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано невідбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2022 року, та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 червня 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисних злочинів проти власності, в період іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення (кримінальний проступок).

Так, 22 грудня 2022 року, близько 18 год 15 хв., ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 перебував біля закладу «Хочу пиво» за адресою: с. Микитинці,

вул. Українських Декабристів, б. 52, Івано-Франківської міської територіальної громади, де також знаходився ОСОБА_7 , який виражався нецензурною лексикою та справляв природні потреби у невстановленому для цього місці. Надалі ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, перебуваючи у громадському місці, з метою самоствердитися за рахунок завдання фізичного болю ОСОБА_8 , демонструючи особливу зухвалість, яка виразилась в ігноруванні встановлених в суспільстві загальноприйнятих норм моралі та правил поведінки, безпричинно, з мотивів явної неповаги до інших осіб, грубо порушуючи громадський порядок, підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому один цілеспрямований удар кулаком руки в ділянку голови, в результаті чого заподіяв легкі тілесні ушкодження, які викликали незначну стійку втрату працездатності.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи вказані доводи зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно та без належного мотивування відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту щодо виклику та допиту експерта щодо висновку № 73, у якому зазначено, що проведення експертизи розпочато 26.12.2022, а закінчено 23.12.2022, що свідчить про порушення ст. 102 КПК України. Крім цього, вказує на неповноту та відсутність категоричного висновку, а також невідповідність та неузгодженість інформації у розділах вказаної експертизи, оскільки в розділі «Дані експертизи» затребувано медичні документи стоматологічного хворого, тоді як експертом у другому абзаці зазначено, що 02.01.2022 з реєстратури надано медичну картку стоматологічного хворого та рентгенограму на ім`я ОСОБА_10 , а не

ОСОБА_8 . При цьому висновок вказаної експертизи стосується особи ОСОБА_10 . Також підписи судово-медичного експерта ОСОБА_11 у абзаці повідомлення про кримінальну відповідальність та у розділі «Підсумки» візуально суттєво відрізняються.

Стверджує, що диски з відеофайлами, які є додатками до протоколів огляду місця події від 22.12.2022 та огляду від 24.01.2023, судом першої інстанції в судовому засіданні не досліджувалися, що позбавило сторону захисту можливості надати свої заперечення щодо належності та допустимості даних доказів.

Крім цього, при призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків судами не враховано, що іспитовий строк за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.06.2022 закінчився 14.06.2024, тому на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного вироку обвинувачений відповідно до п. 1 ст. 89 КК України був несудимим та відповідно помилково призначено остаточне покарання на підставі ст. ст. 71, 72 цього Кодексу, які в даному випадку не підлягали застосуванню. Також при ухваленні вироку судом не враховано строк відбутого покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.06.2022, оскільки з моменту виконання ухвали Івано-Франківського міського Івано-Франківської області від 18 грудня 2023 року про скасування ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням і до моменту її скасування ухвалою апеляційного суду від 08.02.2024 засуджений перебував у державній установі виконання покарань № 12.

Вказує, що судовий розгляд, зокрема, засідання 20.12.2024, 27.01., 05.02 та 25.02.2025, проведено за відсутності потерпілого, який належним чином не був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор частково підтримав доводи касаційної скарги.

Від захисника ОСОБА_6 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду без його та засудженого ОСОБА_7 участі.

Потерпілий ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явився, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від нього не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За частиною 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України.

Тобто, апеляційний суд повинен перевірити і проаналізувати доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у кримінальному провадженні матеріалами та дати на них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 КПК України завданнями та загальними засадами кримінального провадження.

Натомість, як слідує з оскаржуваної ухвали, залишаючи апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, суд апеляційної інстанції наведених вимог закону не дотримався, оскільки належним чином не перевірив усіх доводів скарги, не провів ретельного аналізу й оцінки обставин, на які посилався апелянт.

Так, в обґрунтування доводів скарги, які є аналогічними доводам касаційної скарги, сторона захисту зазначала, зокрема, що під час судових засідань не досліджувались відеозаписи, які є додатками до протоколів огляду місця події від 22.12.2022 та огляду від 24.01.2023; потерпілий ОСОБА_8 належним чином не повідомлявся про дати судових засідань, що позбавило сторону захисту можливості отримати пояснення від потерпілого безпосередньо; при ухваленні вироку судом не враховано строк відбутого покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.06.2022, оскільки з моменту виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2023 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і до моменту скасування апеляційним судом вказаної ухвали ОСОБА_7 перебував у державній установі виконання покарань № 12.

Тобто, на обґрунтування своїх апеляційних вимог сторона захисту наводила конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом.

Натомість, вказаний суд обмежився загальним формулюванням свого висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а викладені у судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

В обґрунтування наведеного, судом вказано, що твердження захисника про те, що під час судових засідань не досліджувались відеозаписи, які є додатками до протоколів огляду місця події від 22.12.2022 та протоколу огляду від 24.01.2023, не є слушними. При цьому зазначено, що у судовому засіданні безпосередньо досліджено диск з файлом до протоколу огляду місця події від 22 грудня 2022 року, який повністю відповідає протоколу огляду.

Втім, як слідує з технічного запису судового засідання від 16 квітня 2024 року файли, що є додатками до вказаних протоколів, судом першої інстанції безпосередньо не досліджувалися, тому висновок апеляційного суду в цій частині не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 06.12.2021 (справа № 243/7758/20, провадження № 51-113 кмо21),зазначено, що для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим - після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком;

- друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає неспроможними доводи скарги про те, що у судів були відсутні підстави для застосування при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання приписів ст. 71 КК України, з посиланням, що на час ухвалення оскаржуваного вироку закінчився іспитовий строк за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.06.2022.

Разом з цим, зматеріалів кримінального провадження слідує, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

При цьому, спростовуючи доводи сторони захисту щодо не врахування місцевим судом строку відбутого покарання за вироком від 14.06.2022 при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, апеляційний суд зазначив, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2023 року було скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням за вказаним вироком та направлено його для відбування призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі до державної установи виконання покарань № 12. У подальшому, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року дану ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Колегія суддів вважає, що висновок апеляційного суду про те, що відсутня юридична підстава для зарахування строку перебування ОСОБА_7 в державній установі № 12 за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2022 року у строк відбування покарання за даним вироком, оскільки питання про зарахування зазначеного строку може бути предметом вирішення у порядку виконання вироку згідно з положеннями ст. 537 КПК України, не ґрунтується на приписах закону України про кримінальну відповідальність, оскільки для призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України суду необхідно було встановити невідбуту частину покарання за попереднім вироком на момент призначення покарання за даним вироком, а після цього до покарання за цим вироком повністю або часткового приєднати невідбуту частину покарання за вироком місцевого суду від 14 червня 2022 року.

Також, під час перевірки доводів касаційної скарги сторони захисту, Судом встановлено, що ухвала Івано-Франківського апеляційного суду, якою скасовано ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2023 року про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням за вироком цього ж суду від 14.06.2022, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постановлена 09 квітня 2024 року, тоді як в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду зазначена дата її постановлення 08 лютого 2024 року.

Як убачається з оскаржуваного вироку, на підставі ст. ст. 71, 72 та 78 КК України ОСОБА_7 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.09.2022, та визначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Разом з цим, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2025 року внесено виправлення до резолютивної частини оскаржуваного вироку, 2-й абзац якої викладеного в наступній редакції: «На підставі ст. ст. 71, 72 та 78 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного за даним вироком, приєднати не відбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.06.2022 року, та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців», тобто фактично внесено зміни до резолютивної частини вироку, оскільки застосовано принцип повного приєднання невідбутого покарання, на що не звернув належної уваги апеляційний суд, чим погіршено становище засудженого.

Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про розгляд справи в суді першої інстанції без участі потерпілого та не повідомлення останнього належним чином про час та дату судового розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду.

Участь потерпілого у кримінальному провадженні пов`язана з реалізацією наданих йому прав і виконанням покладених на нього обов`язків для відновлення порушених прав та/або компенсації завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

З матеріалів справи слідує, що 10.04.2023 потерпілий ОСОБА_8 надав показання в судовому засіданні місцевого суду, що забезпечило стороні захисту можливість поставити йому запитання для з`ясування обставин вчиненого кримінального правопорушення.

В подальшому, потерпілий неодноразово повідомлявся судом про час і місце судового розгляду кримінального провадження, при цьому 26 лютого 2025 року ОСОБА_8 подав до місцевого суду заяву про розгляд даного кримінального провадження 25.02.2025 без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не проти винесення заочного рішення.

Згідно дослідженого технічного запису судового засідання, потерпілий під час апеляційного розгляду підтвердив подання ним заяви від 26 лютого 2025 року про розгляд кримінального провадження без його участі та на запитання головуючого зазначив, що вважає вирок законним та обґрунтованим.

При цьому потерпілий ОСОБА_8 не звертався до суду апеляційної чи касаційної інстанції зі скаргами щодо перегляду судових рішень у даній справі у зв`язку з порушенням його права на доступ до правосуддя.

З огляду на викладене, за обставин цього кримінального провадження, проведення судових засідань 20 грудня 2024 року, 27 січня, 05 та 25 лютого 2025 року за відсутності потерпілого не порушило права останнього на участь у судовому засіданні, тому доводи касаційної скарги в цій частині є неспроможними.

Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає до скасування на підставі п. п. 1 та 2

ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції .

Інші доводи касаційної скарги пов`язані з оцінкою доказів, тому підлягають перевірці в ході нового апеляційного розгляду, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати наведене, надати належну оцінку доводам апеляційної скарги сторони захисту та відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й належним чином вмотивоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 09 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3