печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000839, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2022, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000839 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який ухвалою суду від 24.11.2025 продовжено до 24.01.2026 включно.

25.11.2025 прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що у вищевказаному кримінальному провадженні згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 200 КПК України наявні обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а саме: поява нових ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема відповідно до відомостей, викладених у листі начальника 1 відділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 від 25.11.2025 за № 51/1/1-7702вих, що надійшов на адресу Печерської окружної прокуратури міста Києва (вх. № 16333-25 від 25.11.2025), на даний час 1 відділом УКР ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснюється оперативний супровід виділеного кримінального провадження № 0000362 від 14.03.2022, в межах якого отримано оперативну інформацію про активізацію представників держави-агресора у напрямку поновлення зв?язків із підконтрольними їм громадянами України для продовження розвідувально-підривної діяльності та можливої організації їх втечі на територію РФ, до яких відноситься зокрема і обвинувачений ОСОБА_7 , що безумовно загострює ризик вчинення інших кримінальних правопорушень під дією запобіжного заходу, не пов`язаного із утриманням під вартою. Крім того, прокурор вказує, що у зв`язку із заявленим обвинуваченим ОСОБА_7 клопотанням про необхідність проведення судового розгляду спочатку, що передбачає судові допити свідків обвинувачення, з`явився додатковий новий ризик вчинення незаконного впливу на них. Під час підготовки клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту від 14.11.2025 прокурор не знав та не міг знати про появу цих вищевказаних нових ризиків, які виникли безпосередньо після судового засідання Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2025. Посилаючись на вимоги ч. 6 ст. 177 КПК України прокурор наголошує, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою. Прокурор також вказує на необхідність зазначити, що підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2025 якраз слугували обставини зменшення ризиків у зв`язку із, зокрема і проведенням судового допиту більшості свідків. Проте вказаний ризик після судового засідання 24.11.2025, враховуючи необхідність допиту свідків у новому судовому розгляді знову загострився та є наразі надзвичайно актуальним. Ураховуючи, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого, що у перспективі робить ризик вчинення незаконного впливу на ще не допитаних у новому судовому розгляді свідків з метою схиляння їх до надання показань на свою користь безпосередньо в суді вважає достатньо високим. Крім того, вказує, що важливе значення відіграє така засада кримінального провадження як безпосередність дослідження судом показань свідків (ст. 23 КПК України). Вказане обумовлюється тим, що ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а відтак і з протоколами допитів свідків, обвинувачений вочевидь ознайомлений зі змістом наданих ними показань на стадії досудового розслідування, а отже існує висока імовірність, що обвинувачений може вдатися до дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. З огляну на викладені обставини вважає, що є достатньо підстав вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може вдатись до впливу на осіб, яким відомі обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також прокурор зазначає, що у вказаному кримінальному провадженні наявні й інші стійкі ризики, передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України, які не відпали на даний час та є триваючими, а саме перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою ОСОБА_7 може: - переховуватись від суду, оскільки обвинувачується за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону № 2341-III від 05.04.2001 зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1183 VII від 08.04.2014, № 1689-VII від 07.10.2014) у вчиненні тяжкого та особливого тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, за найтяжчим інкримінованим правопрушенням до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (п. 33 рішення у справі «W v.Switzerland», заява № 14379/88, 26.01.1993). З цього слідує, що саме по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не с беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів. Такими факторами у цьому кримінальному провадженні прокурор вказує, зокрема наявність у обвинуваченого зав`язків на території російської федерації чи на тимчасово окупованих територіях з особами, які мають проросійські погляди та відносно яких на даний час розслідується виділене кримінальне провадження. Відповідно, у разі застосування до обвинуваченого будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, він може вживати заходів щодо залишення території України та переховування в РФ чи на тимчасово окупованих територіях, де має знайомих, які можуть йому сприяти в переховуванні. Вказане підтверджує продовження існування та актуальність ризику переховування від суду; - вчинити інше кримінальне правопорушення шляхом продовження підривної діяльності проти України під час дії правового режиму воєнного стану, що є особливо небезпечним, враховуючи інкриміновані ОСОБА_7 дії, пов`язані із збором та передачею представникам держави-агресора чутливої інформації щодо дислокації військовослужбовців ЗСУ та розташування об`єктів критичної інфраструктури. Вказані ді несуть виняткову загрозу національній безпеці, оскільки ворог, використовуючи здобуті в зокрема і такий спосіб розвідувальні дані, наносить методичні ракетно-дронові удари по критичній інфраструктурі (зокрема такий комбінований ракетно-дроновий удар було нанесено по м. Києву і 25.11.2025 ) під час яких руйнуються вказані об`єкти, гинуть та зазнають поранень люди, зокрема цивільне населення. Перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під дією більш м`якого запобіжного заходу не гарантує дотримання належної процесуальної поведінки та уникнення спілкування із знайомими, які перебувають на території РФ чи на території ТОТ та надання їм чутливої інформації на шкоду обороноздатності України. Прокурор вказує, що зазначені ризики виключають можливість застосування менш суворого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, оскільки такі заходи не зможуть забезпечити належний рівень гарантії процесуальної поведінки. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини вказує, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Враховуючи вищевикладене, дані про особу ОСОБА_7 , та те що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурор дійшов до висновку, що тільки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе усунути ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В судовому засіданні 04.12.2025:

- прокурор ОСОБА_5 заявлене клопотання про зміну запобіжного заходу підтримав з викладеного у ньому підстав. Прокурором в судовому засіданні також долучено до матеріалів справи докази вручення клопотання, що розглядається, обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику - адвокату ОСОБА_6 ;

- захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив суд сконцентрувати увагу на нових ризиках у кримінальному провадженні. Посилаючись на лист начальника 1 відділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області вказує, що даний лист не стосується провадження відносно ОСОБА_7 , не підтверджує наявність нових ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не підтверджує наявність нових обставин, які б могли обґрунтовувати зміну запобіжного заходу на тримання під вартою. Захисник також зазначив, що до сьогоднішнього дня його підзахисний протягом 6 місяців перебував під домашнім арештом, та протягом вказаного періоду часу не вчиняв жодних дій, спрямованих на порушення покладених на нього обов`язків в межах застосованого запобіжного заходу. Щодо можливого тиску на свідків захисник вказує, що показання свідків вже були зафіксовані раніше та свідки ознайомлені з відповідальністю за дачу неправдивих показань. Поміж іншого захисник вказує, що ОСОБА_7 не має наміру вчиняти дії, спрямовані на переховування у тому числі на виїзду території підконтрольні РФ, оскільки не вчиняв інкримінованого йому злочину та взагалі ні з ким не підтримує зв`язків, окрім свого батька, який раз на тиждень приносить ОСОБА_7 продукти харчування та засоби особистої гігієни. Заявлене прокурором клопотання про зміну запобіжного заходу вважає помстою прокурора за певну процесуальну поведінку обвинуваченого, що не влаштовує прокурора. З урахуванням вказаного, просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора;

- обвинувачений - ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника, зазначив, що єдина активність, яку він проявляє, це відвідування суду виключно за викликом в судове засідання.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, додатково дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Ризик переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, відповідальність за які передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а також позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацію майна, відповідно, характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, оскільки фактично посягають на державний суверенітет, територіальну цілісність, недоторканність та обороноздатність держави, державну безпеку України та її конституційний лад, громадську безпеку та громадський порядок. Обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, у разі визнання його винуватим, з метою його уникнення, може переховуватись від суду.

Виходячи з наявних в матеріалах кримінального провадження даних встановлено, що деякі (непоодинокі) особи з кола спілкування обвинуваченого ОСОБА_7 перебувають на території Російської Федерації чи на тимчасово окупованих територіях, мають проросійські погляди.

Зі змісту копії листа начальника 1 відділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київської області ОСОБА_8 від 25.11.2025 № 51/1/1-7702вих вбачається, що на даний час 1 відділом УКР ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснюється оперативний супровід виділеного кримінального провадження № 0000362 від 14.03.2022, в межах якого отримано оперативну інформацію, про активізацію представників держави-агресора у напрямку поновлення зв?язків із підконтрольними їм громадянами України для продовження розвідувально-підривної діяльності та можливої організації їх втечі на територію РФ.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження № 0000839 від 03.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 є виділеним з кримінального провадження № 0000362 від 14.03.2022.

Враховуючи активізацію представників держави-агресора у напрямку поновлення зв?язків із підконтрольними їм громадянами України для продовження розвідувально-підривної діяльності та можливої організації їх втечі на територію РФ суд вважає наявними ризики залучення обвинуваченого ОСОБА_7 до вказаної діяльності, вчинення нових злочинів та можливого залишення території України та переховування в РФ чи на ТОТ, де має знайомих, які можуть йому сприяти в переховуванні. Вказане підтверджує загострення існуючих ризиків та актуальність ризику переховування від суду.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому числі у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, наразі повномасштабне вторгнення РФ в Україну продовжується, на теперішній час воєнний стан Указом Президента України від 20.10.2025 року № 793/2025, затвердженим Законом № 4643-IX від 21.10.2025 року, з 05 години 30 хвилин 05.11.2025 продовжено строком на 90 діб. З огляду на вказане суд переконаний щодо виникнення продовження існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження злочину, у якому він обвинувачується. Зокрема, останній може безпосередньо чи із залученням інших осіб за допомогою мобільних додатків, вчиняти дії, направлені на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці держави в цілому. Такому ризику, з урахуванням можливості застосування при його реалізації комп`ютерної техніки та мобільних телефонів, інтернет-з`єднань, а також залучення інших осіб, - не можна запобігти шляхом застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і цілодобового домашнього арешту, перебування під яким не виключає можливість використання менеджерів чи відвідування обвинуваченого іншими особами, які можуть бути залучені для продовження протиправної діяльності на шкоду державній та інформаційній безпеці України, тощо.

Слід вказати, що змінюючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів в ухвалі від 06.05.2025 встановила наявність відносно нього ризиків переховування від суду, а також продовження протиправної діяльності, в якій обвинувачується. Водночас колегія суддів врахувала і стадію провадження, на якій всі докази обох сторін вже були безпосередньо досліджені судом. Крім того, в судовому засіданні 06.05.2025 захисник обвинуваченого в обґрунтування зміни запобіжного заходу посилався на те, що прокурор вирішив змінити ОСОБА_7 обвинувачення, реалізуючи план по укладенню угоди про визнання винуватості, із призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України, у зв`язку із чим захист вважав недоцільним продовжувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурор в судовому засіданні не заперечував, що дійсно існує домовленість щодо укладення угоди про визнання винуватості.

В подальшому, в судовому засіданні 30.07.2025 сторони повідомили суд, що угоди про визнання винуватості не досягнуто, прокурор вказав, що оскільки сторони не досягли домовленості щодо угоди, прокурор підтримує пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 111 КК України та підстав для зміни обвинувачення не вбачає.

Ухвалою суду в судовому засіданні 24.11.2025 постановлено у зв`язку із заміною члена колегії та відсутності обставин, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 319 КПК України, судовий розгляд даного провадження розпочати спочатку.

Відповідно, на час вирішення даного клопотання підстави, за яких суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, перестали існувати, всі докази, в тому числі і показання свідків, підлягають дослідженню в ході розпочатого спочатку судового слідства.

Отже, колегією суддів встановлено наявність щодо ОСОБА_7 , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, про що обгрунтовано вище. Вказаним ризикам, з урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, ймовірності та вірогідності їх реалізації, продовження збройної агресії РФ проти України, стадії судового розгляду, який щойно розпочався, не може запобігти діючий запобіжний захід, оскільки навіть цілодобовий домашній арешт не зможе убезпечити обвинуваченого від потенційного продовження протиправної діяльності за допомогою залучення інших осіб, із використанням мобільного зв`язку, мобільних додатків для листування. Натомість реалізація такого ризику може мати непоправні наслідки.

З урахуванням викладеного, суд надходить до висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити за змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.

Відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 111 КК України.

При вирішенні питання щодо можливості визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, в межах розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , суд враховує фактичні обставини кримінальних правопорушень, їх наслідки, те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку із нападом збройних сил Російської Федерації, в інтересах якої ОСОБА_7 вчиняв, згідно обвинувачення, дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, ту обставину, що збройна агресія з боку Російської Федерації продовжується, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України.

З урахуванням викладеного, положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів при зміні застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на тримання під вартою не вбачає підстав для визначення щодо нього застави як альтернативного запобіжного заходу, оскільки, як вказано вище, перебування поза ізоляцією від суспільства, у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, не може убезпечити від реалізації наявних в провадженні ризиків.

На підставі ст. ст. 176, 177, 178, 183, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 01.02.2026 включно.

ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення, організацію виконання ухвали суду покласти на прокурора.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3