Провадження № 1-кп/643/1218/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002995 від 24.10.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, із середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий згідно з вироком Салтівського районного суду міста Харкова від 17.07.2025 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України

ВСТАНОВИВ

Обвинувачення, визнане судом доведеним

24.10.2025 приблизно о 01.41 год., в період дії в Україні воєнного стану, ОСОБА_5 (обвинувачений), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на паркувальному майданчику ТРЦ «Французький Бульвар» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 44-Б, побачив припаркований на першому поверсі транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , у кузові сірого кольору, 1990 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить потерпілому ОСОБА_6 . У цей час у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння цим транспортним засобом. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на протиправне заволодіння транспортним засобом проти волі його власника, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 , який є законним власником вказаного транспортного засобу, та бажаючи діяти саме таким чином, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 шляхом розбиття лівого водійського скла камінням, який узяв з землі біля свого будинку, тобто попередньо заготовленим предметом для вчинення злочину, проник у салон автомобіля, де за допомогою механічного втручання в систему запалювання завів вище вказаний автомобіль та, перебуваючи за його кермом, почав рух та направився у напрямку свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому злочинні дії ОСОБА_5 були припинені працівниками УПП в Харківській області ДПП екіпажом КУПОЛ № 5004 у складі інспекторів роти № 5 батальйону № 3 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які 24.10.2025 о 01:47 год. зупинили обвинуваченого за адресою: м. Харків, вул. Ковалівська 45А у зв`язку з тим, що він пересувався у період дії комендантської години з виключеним світлом, з включеними аварійними ліхтарями та увімкненою сигналізацією. У подальшому у зв`язку з перебуванням ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння та відсутності свідоцтва про право керуванням транспортним засобом, відносно ОСОБА_5 працівниками УПП в Харківській області ДПП складено протокол серії ЕПР1 № 492208 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову серії ЕНА № 6003341 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , у кузові сірого кольору, 1990 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартість якого згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №15899 від 18.11.2025 становить 61065 гривень 92 копійки.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Надав показання, згідно з якими підтвердив вчинення ним кримінального правопорушення за обставин, вказаних вище. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз, та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`вився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти розгляду кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, не заперечував, покарання просив призначити на розсуд суду.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаного вище кримінального правопорушення та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий вироком Салтівського районного суду міста Харкова за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України від відбуття покарання, звільнений з іспитовим строком 2 роки.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

У судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, вину визнав у повному обсязі.

Враховуючи наведене, а також позицію обвинуваченого під час судового провадження, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 556/588/18 зазначено на неможливості визнання судом в якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, таких, які не зазначені в обвинувальному акті (у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення або в переліку обставин, що обтяжують покарання).

Оскільки в обвинувальному акті зазначено на відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, констатує відсутність обставин, які згідно із ст. 67 КК обтяжують покарання обвинуваченого.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 3 ст. 70 КК України до основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Мотиви призначення покарання

При призначенні обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, і призначає покарання у межах санкції статей, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення.

При цьому суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України, про що просила сторона захисту, з огляду на таке.

Умовою застосування ст. 69 КК України є наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення після засудження згідно з вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 17.07.2025.

За таких обставин щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень суд не може визнати достатніми обставинами для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Одночасно суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, у розмірі мінімальної санкції вказаної норми.

Як вбачається з вироку Московського районного суду міста Харкова від 13.11.2023 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2024 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 чт. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково, у вигляді одного місяця позбавлення волі, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду міста Харкова від 13.11.2023 та остаточно призначено ОСОБА_5 до відбуття 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.06.2024, вирок Московського районного суду міста Харкова від 30.04.2024 по справі щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 4 чт. 185 КК України, в частині призначеного покарання змінено. Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Виключено з вироку суду першої інстанції посилання суду на застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України. Вирок Московського районного суду міста Харкова від 13.11.2023, постановлений щодо ОСОБА_5 , постановлено виконувати самостійно. В решті вироку суду першої інстанції залишено без змін.

Вироком Салтівського районного суду міста Харкова від 17.07.2025 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки. Покладено на ОСОБА_5 обов`язки відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно з ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 24.10.2025 до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 24.10.2025. Вказаною ухвалою був визначений розмір застави.

Ураховуючи наведене, суд відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення у період з 24.10.2025 по день набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 24.10.2025 до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 24.10.2025. Вказаною ухвалою був визначений розмір застави.

Вказаний запобіжний захід в подальшому продовжувався Салтівським районним судом міста Харкова.

Прокурор просила продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого.

Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обвинувачений згідно даного вироку визнаний винним у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, йому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке виконується реально.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 166/313/17, від 13.08.2020 у справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим йому обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що обвинувачений згідно даного вироку визнається винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого через тиск тягаря можливого відбування покарання, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховування від суду, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого залишити обраний раніше, а саме тримання під вартою.

Щодо інших питань

Цивільний позов не заявлявся.

Питання про процесуальні витрати в розмірі 15266,88 грн. та 6361,20 грн., пов`язані з проведенням експертиз, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного згідно з вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 17.07.2025, у виді позбавлення волі на строк 2 місяці, та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дати набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , починаючи з 24.10.2025 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертиз в загальному розмірі 21588,08 грн. (двадцять одна тисяча п`ятсот вісімдесят вісім тисяч вісім гривень).

Речовий доказ, а саме автомобіль «Volkswagen Passat» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , vin-код НОМЕР_2 вважати повернутим законному володільцю ОСОБА_6 .

Речові докази, а саме уламки скла блакитного кольору з однієї сторони та чорного кольору з іншої сторони, які вилучені та запаковані до полімерного пакету NPU5122050; уламки скла ледь блакитного кольору з однієї сторони та чорного кольору з іншої сторони, які вилучені та запаковані до полімерного пакету NPU5122050, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області знищити.

Речові докази, а саме 10 дисків з відеозаписами зберігати в матеріалах досудового розслідування.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для ОСОБА_5 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1