УХВАЛА

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 751/11186/23

провадження № 51-5087ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року,

встановив:

Засуджена ОСОБА_4 звернулась до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на вказане вище судове рішення.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

За приписами п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно керуватися положеннями ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Крім того, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не може втручатися в аспекти оцінки судами попередніх інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження обставин, які підлягають доказуванню в провадженні, таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень в цілому.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, і перевіряє лише правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правової оцінки обставин.

Отже, доводи у касаційній скарзі, де засуджена не визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, посилається на окремі висновки експертів, показання окремих свідків, заперечує фактичні обставини, встановлені судом та відстоює версію подій за власною оцінкою окремих доказів на предмет їх достовірності, не може бути предметом касаційного розгляду з огляду на приписи ст. 433 КПК. Натомість посилання на конкретні порушення приписів ст. 94 КПК чи інших норм цього Кодексу, які визначають правила оцінки усіх оцінених судами належних та допустимих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, в касаційній скарзі відсутні.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_4 заперечує доведеність мотиву та мети вчинення злочину, проте не конкретизує, яких саме порушень допустився апеляційний суд, який перевіряв аналогічні доводи сторони захисту, не зазначає чому саме наведені судом мотиви вважає непереконливими та необґрунтованими.

Разом з тим, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК, засуджена ОСОБА_4 не надає копії оскарженого нею судового рішення, мотивуючи тим, що така копія необхідна їй для захисту своїх прав.

Однак, касаційний суд звертає увагу засудженої ОСОБА_4 , що кримінальний процесуальний закон містить чітку вказівку щодо необхідності подання такої копії та не містить будь-яких виключень для засуджених до позбавлення волі осіб у цій частині.

Недотримання ч. 5 ст. 427 КПК фактично позбавляє суд касаційної інстанції процесуальної можливості перевірити дотримання особою, що подає касаційну скаргу, положень п. 4 ч. 2 ст. 427 цього Кодексу в частині обґрунтування вимог касаційної скарги з огляду на зміст оскарженого судового рішення.

З огляду на те, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, викладене вище перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3