провадження №1-кп/947/1350/25
У Х В А Л А

22 грудня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0003112 від 20.08.2025 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України.

22.12.2025 року до суду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. Зміст клопотання.

В обґрунтування поданого клопотання, прокурор зокрема зазначив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України.

Вказував, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування не зменшилися та в повній мірі виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватись від суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, буде переховуватися від суду, тому що, у разі визнання його винною, йому загрожує покарання від 5 до 10 років реального позбавлення волі. Даний ризик також знайшов своє підтвердження, оскільки ОСОБА_3 не з`явився до військової частини де проходить військову службу.

Звертав увагу, що обвинувачений не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, а також осіб похилого віку, не працевлаштований, не звертався до Державної служби зайнятості щодо працевлаштування, відсутність постійного джерела доходу.

Стверджував, що застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо з наступних підстав: обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, передбаченого ст.179 КПК України, є недоцільним, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тому не має впевненості, що обвинувачений перебуваючи на свободі буде дотримуватись вимог, закріплених ст.42 КПК України.

Крім того, застосування особистого зобов`язання жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Вважав, що для застосування особистої поруки, згідно зі ст.180 КПК України, потрібна наявність поручителів. Проте жодна особа, під час досудового розслідування кримінального провадження, не виявила намір бути поручителем обвинувачуваного ОСОБА_3 . Для застосування домашнього арешту, згідно ст.181 КПК України немає підстав, так як вказаний запобіжний захід жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Посилаючись на викладене, просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, з утриманням останнього в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

2. Позиції учасників судового провадження.

Під час судового розгляду, прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений та захисник, під час судового засідання, проти клопотання частково заперечували. Захисник зокрема просила визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

3. Передумови та висновки суду.

Суд, заслухавши клопотання, дослідивши додані до нього документи та вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 01.09.2025 року, до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому судом було продовжено до 26.12.2025 року включно.

Під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом були враховані ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що на сьогоднішній день, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме:

-) щодо п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Отже, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки міцних соціальних зв`язків у м.Одесі не має;

-) щодо п.5 ч.1 ст.177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_3 , будучи особою, яка має судимість за вчинення корисного тяжкого злочину, в період умовно дострокового звільнення, знову обвинувачується у вчиненні тяжких військових злочинів, а тому існують обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений може знову вчините інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд робить висновок, що існування обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, у сукупності з існуючими ризиками, передбаченими п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого та є достатньою підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не достатні для запобігання зазначеному ризику.

При цьому, суд вважає, що зі спливом певного часу, вказані ризики не зменшилися, оскільки обставини, які їх обумовлюють також не змінилися та не відпали, а виникненню ризиків переховування від суду й вчинення інших кримінальних правопорушень, і перешкоджає своєчасне застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою.

На думку суду, тривалість застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу, у співвідношенні із пред`явленим обвинуваченням та можливою мірою покарання, на даний час не виходить за межі розумного строку тримання обвинуваченого під вартою, а кореспондується з характером суспільного інтересу, який існує у випадку протидії вчиненню військових кримінальних правопорушень у період воєнного стану.

Водночас, враховуючи, що на території України діє воєнний стан та імперативні вимоги ч.8 ст.176 КПК України, суд не знаходить підстав для визначення розміру застави для обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 лютого 2026 року включно.

2. Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

3. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на цю ухвалу, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1