ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/312/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 415 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участі обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілої та цивільного позивача - ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/312/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 415 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 415 КК України, за якою призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирішено питання про долю речових доказів, судових витрат та арешту майна відповідно до ст.ст. 100, 124, 170 КПК України.

Згідно з вироком суду, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2023 № 12 солдата ОСОБА_6 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено на посаду водія 1 зенітного кулеметного відділення 2 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти вказаної військової частини.

28.05.2024 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2024 № 152 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду майстра ремонтної майстерні стрілецької зброї взводу технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.10.2024 № 307 солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначений на посаду солдата резерву 44 запасної роти даної військової частини.

Встановлено, що 26.05.2024 близько 21 год. 00 хв. водій ОСОБА_6 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керував технічно справним військовим автомобілем марки «MITSUBISHI» «L200» в/н НОМЕР_3 без пасажирів, в стані алкогольного сп?яніння, в порушення вимог пунктів: 1.5 ч. 1, 2.1 «а», 2.3 «б», «д», 2.9 «а», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року , під час руху не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та унаслідок грубого порушення вимог передбачених п.п. 10.1, 11.3 ПДР України, рухаючись у напрямку м. Тернопіль, на відрізку проїзної частини дороги, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, а саме на 155 км + 700 м автомобільної дороги «М-30» (Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам?янка-Луганськ-Ізварине), поблизу с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, навпроти ПП «Агротехніка-Терен», водій ОСОБА_6 змінив напрямок руху ліворуч, допустивши виїзд на зустрічну смугу для руху, не переконався, що це буде безпечним і не створюватиме перешкод або небезпеки учасникам руху, створив своїми діями небезпеку для руху іншим учасникам руху, де в цей час рухався автомобіль марки «ЗАЗ» TF696P, р.н. НОМЕР_4 під керуванням громадянки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого відбулось зіткнення двох транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку, різану рану правої щічної ділянки, «скальповану» рану слизової ясен в ділянці 2-4-го верхніх правих зубів, «підшкірну гематому», садно лобової ділянки, «гематома» м?яких тканин лівого стегна та забиття м?яких тканин ділянки правого колінного суглоба.

Виявлений у малолітньої ОСОБА_11 при судово-медичній експертизі 04.09.2024 на місці загоєння рани правої половини обличчя рубець, зважаючи на виразність, розміри та властивості, є невиправним, тобто для його усунення необхідне оперативне втручання (косметична операція).

Відповідно до п. 2.1.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995), це ушкодження може бути розцінене як тяжке, якщо буде визнане таким, що знівечило обличчя.

У діях водія автомобіля «MITSUBISHI» «L200» (номерний знак НОМЕР_3 ) ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 та 11. 3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв?язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного його підзахисному покарання, яке визначити у вигляді одного року службового обмеження.

Посилається на те що суд необ`єктивно оцінив характер дій обвинуваченого, не взяв до уваги дані, які позитивно характеризують його особу, обставини, які пом`якшують його покарання та призначив його у найбільшому виді та розмірі визначеному санкцією ч.1 ст.415 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без належного обгрунтування неможливості застосування іншого виду покарання передбаченого санкцією даної статті: у виді службового обмеження, обмеження волі, тримання у дисциплінарному батальйоні.

Посилається на те що ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненому злочині, брав участь у всіх слідчих діях, одночасно проходив військову службу в ВЧ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , брав участь у бойових діях, отримав поранення, внаслідок чого погіршився його стан здоров`я, просив вибачення у потерпілих та законного представника, частково відшкодував завдані моральні збитки та визнав повністю цивільний позов.

Вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину та його особі через суворість, просить призначити йому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, посилається на позицію законного представника потерпілої та цивільного позивача, які просили призначати йому відповідну міру покарання, щоб він зміг відшкодовувати збитки.

Просить врахувати практику Верховного Суду у вказаній категорії справ, характер скоєного обвинуваченим діяння, фактори і чинники, що вплинули на ДТП, дії ОСОБА_6 , які спрямовані на примирення з потерпілими, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, щире каяття.

Просить звернути увагу на те що ОСОБА_6 призначили у ВЧ НОМЕР_1 на посаду водія, закріпили за ним службовий автомобіль, попри те, як вказав суд у вироку що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності і був позбавлений права керування транспортними засобами, вважає що у цьому випадку наявна й доля вини уповноважених осіб цієї військової частини, які прийняли таке кадрове рішення та довірили йому керування автомобілем.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити з викладених у них мотивах, представника потерпілої та прокурора, які заперечили проти її задоволення, вважають призначене судом ОСОБА_6 покарання таким, що відповідає ступеню тяжкості скоєного ним правопорушення та його особі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку є вірним та не оспорюються в апеляційних скаргах, як і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 415 КК України: порушення правил водіння або експлуатації транспортної машини, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тому колегією суддів не переглядається.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, його суспільну небезпечність, конкретні обставини справи, особу винного, який раніше не судимий, має на утриманні одну малолітню дитину, те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, відтак в момент вчинення кримінального правопорушення був позбавлений права керування транспортними засобами. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставинами, що обтяжують його покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Водночас суд взяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 знехтував приписами суду, якими йому було заборонено керувати транспортними засобами, та в стані алкогольного сп`яніння свідомо сів за кермо автомобіля, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, та порушуючи правила безпеки дорожнього руху, вчинив злочин, яким спричинено малолітній потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, а також врахував невжиття ним заходів з відшкодування шкоди протягом тривалого часу, наявність лише часткового відшкодування завданої ним шкоди, та призначив йому покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі.

З наведеним погоджується колегія суддів та вважає що саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В суді апеляційної інстанції представник потерпілої та цивільного позивача висловила позицію про те що вони погоджуються з призначеним судом покаранням оскільки ОСОБА_6 протягом тривалого часу не вживав жодних заходів щодо відшкодування заподіяної шкоди та лише під час останнього судового засідання в місцевому суді його побратим відшкодував потерпілій кошти в сумі 1000 доларів США, однак, ця сума є незначною в порівнянні з заподіяною ОСОБА_6 моральною та матеріальною шкодою, пов`язаною з непоправним знівечення обличчя п`ятирічній дитині, тому доводи захисника щодо неврахування місцевим судом позиції представника потерпілої висловленої у суді першої інстанції, яка у зв`язку з частковим відшкодуванням обвинуваченим моральної шкоди просила призначити ОСОБА_6 відповідну міру покарання, щоб він зміг відшкодовувати збитки, колегія суддів відхиляє оскільки ця позиція потерпілої втратила свою актуальність у зв`язку з її зміною у суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи твердження апелянта щодо можливості пом`якшення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає їх такими що не заслуговують на увагу виходячи з що того що обвинувачений вчинив суспільно небезпечне діяння у сфері безпеки руху, а саме, будучи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, тим самим поставивши під небезпеку не лише своє життя, а й інших учасників дорожнього руху, грубо порушив правила дорожнього руху, допустив ДТП, в результаті якого малолітня потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є непоправними, а також те, що ОСОБА_6 керував автомобілем не лише в стані алкогольного сп`яніння, а й будучи позбавленим права керування транспортними засобами, тобто не зробив для себе жодних висновків та продовжує керувати транспортними засобами, ще й в стані алкогольного сп`яніння, чим не тільки наражає на небезпеку людей так і свідомо нехтує рішення суду про позбавлення його прав керування транспортними засобами.наступного.

Колегія суддів вважає, що в місцевий суд вірно визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.66 КК України є однією обставиною, що пом`якшує покарання, однак, за наявності двох обставин, що обтяжують його покарання, позиції потерпілої, яка погодилась з визначеним місцевим судом видом та розміром покарання, а також тим, що ОСОБА_6 не відшкодував заподіяної матеріальної шкоди, а розмір відшкодування потерпілим моральних збитків є незначним, підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого виду покарання, визначеного санкцією ч.1 ст.415 КК України, оскільки наведене негативно вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Покликання апелянта на те що обвинувачений є діючим військовослужбовцем не дає підстав для обрання йому менш суворого виду та розміру покарання оскільки він вчинив злочин під час проходження військової служби.

За наведених обставин, часткове відшкодування обвинуваченим моральної шкоди, відсутність судимості, наявність на утриманні малолітньої дитини, а також те що він брав участь у бойових діях, отримав поранення, внаслідок чого погіршився його стан здоров`я, не знижують тяжкості й небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення та не дають підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає що при виборі заходу примусу суд дотримався приписів статтей 50, 65 КК, призначене обвинуваченому покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатніми для його виправлення, попередження вчинення як ним так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 415 КК України - без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 415 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді