ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 127/37580/25

Провадження № 11-сс/820/79/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

заявника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Хмельницький в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР по заяві ОСОБА_5 від 26.11.2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга заявника ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань по заяві ОСОБА_5 від 26.11.2025 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, заявник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою зобов`язати уповноважених осіб вчинити певні дії. Зазначає, що 26 листопада 2025 року під час судового засідання з розгляду справи №127/31474/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2025 року за участю ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» ОСОБА_5 усно, в порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до прокурора Вінницької обласної прокуратури - ОСОБА_6 і повідомив про вчинення начальником відділення соціально-психологічної служби названої пенітенціарної установи - майором внутрішньої служби ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України, та суддями Вінницького апеляційного суду - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 злочину, передбаченого частиною другою статті 374 цього Кодексу. Однак, ОСОБА_5 зазначає, що прокурором ОСОБА_6 його заява про вчинення кримінального правопорушення була проігнорована та залишена без належного реагування. Зазначає, що були проігноровані його доводи щодо порушення суддею ОСОБА_11 його права на захист (ігнорування його клопотань про безпосередню участь у судовому засіданні; він заперечував проти здійснення дистанційного судового провадження, посилаючись на неналежну якість технічного зв`язку; невизначеність його психологічних критеріїв та нескладення психологічної характеристики на нього психологом Установи ОСОБА_12 (непроведення психодіагностики та психолого-педагогічого вивчення; неведення Щоденника індивідуальної роботи з ним; з метою контролю результатів реалізації індивідуальних програм роботи із засудженими, фіксації соціально- виховних та психологічних заходів ведеться у кримінально-виконавчих установах Щоденник індивідуальної роботи із засудженим); непроведення з ним соціально-виховної та психологічної роботи (без визначення його психологічних критеріїв неможливо було ні скласти індивідуальну програму соціально-виховної роботи з ним, ні підготувати проект висновку щодо ступеня його виправлення); відсутність у адміністрації Установи даних щодо його особистості, на підставі яких визначається ступень виправлення засудженого за встановленою методикою (неподання суду відповідних доказів попри його неодноразові вимоги з цього приводу); нескладення індивідуального плану виправлення та ресоціалізації (індивідуальний план виправлення та ресоціалізації складається у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення; стан його виконання перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка); законодавчу невизначеність повноважень органу з питань пробації на час прийняття Протоколу № 9 (чинне на час прийняття Протоколу № 9 законодавство імперативно передбачало, що визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації, з урахуванням отриманої від нього інформації, однак повноваження вказаного органу були законодавчо визначені після прийняття Протоколу № 9, а саме ЗО травня 2023 року наказом Міністерства юстиції України № 2055/5, тому комісія Установи не мала права розглядати означене питання, доки не будуть усунені правові прогалини); безпідставне незастосування до нього заходів заохочення відповідно до вимог частини першої статті 130 Кримінально-виконавчого кодексу України (він не має жодного стягнення, тобто виконує покладені обов`язки та додержується установлених правил поведінки); надання ним благодійної допомоги Установі (копію його клопотання про виклик свідків до Вінницького апеляційного суду від 8 вересня 2025 року, яке долучено до матеріалів справи № 127/37580/25; дане клопотання було залишено без розгляду суддями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ).

Крім того зазначає, що судді ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 належним чином не відреагували на ненадання майором внутрішньої служби ОСОБА_7 чітких, конкретних відповідей на поставлені ним запитання по суті справи, щоб унеможливити встановлення обставин, що мають значення для справи та свідчать на його користь. Тобто вказані судді, свідомо залишили поза увагою факти надання останнім завідомо неправдивих показань щодо всіх важливих обставин справи. Також звертає увагу на те, що адміністрація Установи проігнорувала ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року про відкриття провадження в адміністративній справі №120/13073/25, якою зобов`язано адміністрацію Установи подати у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали докази: відомості про здійснення соціально-виховної та психологічної роботи з ним, відомості щодо застосованих до нього заходів заохочення, відомості щодо наявності/відсутності підстав для застосування заходів заохочення, що підтверджує, що соціально-виховна та психологічна робота з ним не проводилась, висновок щодо ступеня його виправлення є сфальшованим, а Протокол № 9 незаконним, таким, що прийнятий із порушенням вимог законодавства та його прав.

Заслухавши доповідача, заявника ОСОБА_5 , який прохав задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржувана ухвала слідчого судді винесена з дотриманням вказаних вимог кримінального процесуального закону, містить належне мотивування і обґрунтування.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, з поміж іншого, рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, а саме бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини першої статті 9 КПК України на керівника органу досудового розслідування покладений обов`язок неухильно додержуватись вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином.

Системний аналіз положень наведених норм законодавства свідчить про те, що підставами для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, підтверджують реальність конкретної події злочину, яка має бути очевидною і не викликати сумнівів. Тобто сама заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей до ЄРДР та для початку досудового розслідування і вказана заява (повідомлення) має містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до п. 2 глави 1 Розділу ІІ «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду. Зокрема в постанові від 20 квітня 2023 року у справі № 373/18/23 Верховний Суд вказав, що системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 при розгляді справи №818/1526/18 зазначила, що, саме у межах процедури оскарження бездіяльності, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Таким чином, підставою для початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та можуть бути перевірені у кримінально-процесуальному порядку, короткий виклад яких, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких заяв від 26.11.2025 про вчинення злочину до Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 не подавав, зазначену обставину заявник скарги підтвердив в судовому засіданні суду першої інстанції. ОСОБА_5 вважав, що усного повідомлення про вчинення злочину прокурору в судовому засіданні достатньо для внесення відомостей до ЄРДР.

Крім того, виступ ОСОБА_5 в суді, під час розгляду іншої справи, з висловлення різних доводів з тотальної несправедливості всіх уповноважених осіб, які приймають участь у різних провадженнях, та в силу службової діяльності виконують ті чи інші функціональні обов`язки, з характером, формами та обсягом яких не згоден заявник ОСОБА_5 , не може розцінюватись, як заява про вчинення злочину, про що правильно зазначив слідчий суддя.

Також колегія суддів констатує, що посилання ОСОБА_5 на ст. 214 КПК України, а саме на те, що прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування, не може вказувати на безальтернативний обов`язок прокурора вносити відомості до ЄРДР, оскільки в будь якому випадку прокурор має здійснити розумну оцінку висловлених доводів та прийти до переконання, що повідомлені відомості є достатніми для висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, які (відомості) підлягають перевірці в ході досудового розслідування.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в суді першої інстанції ОСОБА_5 постійно зазначав все нові і нові факти, зазначив осіб, які на його думку вчинили злочин, зокрема серед переліку осіб зазначив суддю Вінницького міського суд ОСОБА_11 , а також суддів апеляційного суду, однак не зазначає, які саме злочини вони вчинили та в чому полягають їх протиправні дії.

Так, зі змісту скарги вбачається, що суб`єкт звернення зазначає: «……Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_11 від 2 грудня 2024 року у справі № 127/2311/24, провадження № 1 -в/127/37/24 відмовлено в задоволенні мого клопотання про визнання незаконним і скасування Протоколу № 9. При цьому судове слідство фактично не проводилося, а дана ухвала є не просто незаконною, а реально злочинною, оскільки постановлена умисно всупереч Конституції і законів України.

Зі свого боку судді ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , переглядаючи вищезазначену ухвалу судді ОСОБА_11 за моєю апеляційною скаргою, своєю ухвалою від 26 листопада 2025 року залишили її без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін, проігнорувавши мої доводи по суті апеляційної скарги, з метою приховати стверджуваний мною факт фальшування майором внутрішньої служби ОСОБА_7 . Протоколу № 9. На моє переконання, ці злочини вчинені на замовлення Вінницької обласної прокуратури, яка була зобов`язана забезпечити режим законності при прийнятті Протоколу № 9.

Зокрема, були проігноровані доводи про: порушення судом першої інстанції мого права на захист (ігнорування моїх клопотань про безпосередню участь у судовому засіданні); нескладення психологічної характеристики на мене та невизначеність моїх психологічних критеріїв (непроведения психодіагностики та психолого-педагогічого вивчення); непроведения зі мною соціально-виховної та психологічної роботи; неведения Щоденника індивідуальної роботи зі мною; відсутність у адміністрації Установи даних, на підставі яких визначається ступень виправлення засудженого за встановленою методикою; нескладення індивідуального плану виправлення та ресоціалізаціїї; законодавчу невизначеність повноважень органу з питань пробації на час прийняття Протоколу № 9; безпідставне незастосування до мене заходів заохочення відповідно до вимог частини першої статті 130 Кримінально-виконавчого кодексе України.

Крім того, судді ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 належним чином не відреагували на ненадання майором внутрішньої служби ОСОБА_7 чітких, конкретних відповідей на поставлені мною запитання по суті справи (див. Додаток 3), щоб унеможливити встановлення обставин, що мають значення для справи та свідчать на користь моєї правоти. Тобто вказані судді свідомо підіграли майору внутрішньої служби ОСОБА_7 та залишили поза увагою факти надання останнім завідомо неправдивих показань……..»

Враховуючи вище викладені обставини, слідчий суддя правильно прийшов до висновку, незгода заявника скарги з процесуальними діями та рішеннями наведених суддів, не може бути підставою внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення.

Положення ч. 2 ст. 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь період обіймання ними посади судді.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2008 №8, втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Слідчий суддя правильно вказав, що означені положення кореспондуються з правовою позицією, викладеною в рішенні ЄСПЛ у справі Салов проти України від 06 вересня 2005 року, де вказується, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні ЄСПЛ Брумареску проти Румунії.

Проте, зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою такого роду, де фактично заявником висловлюється у такий спосіб незгода з прийнятим процесуальним рішенням судді, прямо суперечить ст. 126 Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та не відповідає практиці ЄСПЛ.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що скарга ОСОБА_5 не свідчить про наявність в діях (бездіяльності) уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури протиправної бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР по усній заяві ОСОБА_5 від 26.11.2025.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч.1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372, 404-405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 відмовити.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР по заяві ОСОБА_5 від 26.11.2025 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді