Провадження № 1-в/204/1644/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представників установи ОСОБА_5 ,

особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра знаходиться справа за заявою представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом відносно ОСОБА_6 .

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 .. В обґрунтування зазначила, що Висновок комісії лікарів - психіатрів №1099 від 29.09.2025, не містить обґрунтування та даних про видужання особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, конкретності позитивних змін у стані здоров?я пацієнта, не підтверджує усунення чинників значної суспільної небезпеки для хворого та оточуючих на час огляду та складання висновку. Зазначене не відповідає вимогам Інструкції, що регламентує порядок складення висновку комісії лікарів - психіатрів, затвердженої наказом МОЗУ №527 від 28.07.2014. Цим Висновком не об грунтовано необхідність зміни застосування примусового заходу медичного характеру особі, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, внаслідок яких відпала необхідність у раніше застосованих заходах (з посиленим наглядом у квітні 2025, а суду не надано конкретні дані щодо психічного стану пацієнта, за яким він потребує зміни застосування примусових заходів медичного характеру, а тому вказаний висновок викликає сумніви. Також, судово психіатричну експертизу ОСОБА_6 проведено більше 2 років тому, за цей час його психічний стан міг змінюватися, а з урахуванням того, що матеріали провадження не містять в собі будь-якого обґрунтування конкретних обставин, які зумовили такі істотні зміни у психічному стані ОСОБА_6 менше ніж за півроку з урахуванням встановленого йому психіатричного діагнозу, він може потребувати як продовження, зміни, так і припинення цих примусових заходів медичного характеру.

Захисник в судовому засіданні не заперечував щодо клопотання прокурора про призначення експертизи, однак наполягав на розгляді заяви даної заяви.

Особа, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 підтримав думко свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 94, ст. 95 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно з ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 , застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 , змінено застосування примусових заходів медичного характеру та переведено його у заклад з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

В заяві представника установи, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1099 від 29.09.2025 року стверджується, що ОСОБА_6 протягом тривалого часу, з квітня 2024 року, під впливом активної медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами, психічний стан пацієнта залишається стабільним, що виражається у відсутності продуктивної психопатологічної симптоматики, емоційно-вольових порушень. Настрій рівний. В поведінці спокійний, впорядкований. Емоційні реакції контрольовані пацієнтом за силою та частотою. Призначене лікування приймає без заперечень, погоджується з його необхідністю. Усвідомлює наявність у себе психічного розладу, правильно називає його прояви. Виказує стійкі настанови на прийом підтримуючої терапії в майбутньому, спостереження у лікаря психіатра амбулаторно. Вірно оцінює скоєне суспільно небезпечне діяння, розуміє його протиправність та тяжкість. Позитивно налаштований на виписку з лікарні, будує реальні плани на майбутнє. Відповідно до шкали HCR-20v3: ризик насильства у майбутньому низький, ризик серйозної фізичної шкоди низький, ризик неминучого насильства низький. За таким станом на терепішній час пацієнт суспільної небезпеки для оточуючих не становить, продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання прихіатричної допомоги не потребує. У зв`язку з чим, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Також, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 389 від 10 квітня 2025 року, в якому було зазначено про те, що під впливом активної медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами редукувались розлади сприйняття. Маячних ідей активно не виказував. Нівелювались емоційні розлади з нестійкістю, дратівливістю. Протягом тривалого часу психічний стан пацієнта залишався стабільним. Продуктивна психопатологічна симптоматика (розлади сприйняття, маячення) не поновлювались, був спокійний, упорядкований в поведінці, без агресивних, аутоагресивних тенденцій, почав формально погоджуватись з тим, що саме психічний розлад став причиною скоєння СНД. Сформувалося усвідомлення пацієнтом наявності у нього хронічного психічного захворювання, яке потребує тривалого нагляду лікаря-психіатра. Відповідно до шкали HCR-20v3 ризик насильства у майбутньому помірний. Викладене свідчить про повне усунення особливої небезпеки пацієнта для оточуючих. Враховуючи вищевикладене, пацієнт особливої небезпеки для оточуючих не становить.

Вищезазначені висновки комісії лікарів-психіатрів є фактично ідентичними за своїм змістом та суттю, при цьому в одному випадку комісія лікарів психіатрів вважала, що до ОСОБА_6 доцільно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з посиленим наглядом, а в іншому у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Тобто у в квітні 2025 року році ОСОБА_6 ще потребував застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з посиленим наглядом, а у вересні 2025 року, за аналогічних обставин - у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Ознайомившись з висновками комісії-лікарів психіатрів судом встановлено, що вони містять ідентичні доводи в обґрунтування необхідності зміни примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.п. 2, 21 Постанови Пленуму ВСУ від 3 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру суд, за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби - призначити судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до ст. ст. 1, 8, 9 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права.

За положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: … (е) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; ...».

За змістом до ч. 1 ст. 332, ч. 2 ст. 509 КПК України, питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час судового провадження ухвалою суду за клопотанням сторін кримінального провадження та суд має право доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно з п. 10, 22 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.2018 № 865, предметом СПЕ є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Враховуючи вищевикладене, а також для усунення будь-яких сумнівів щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_6 та необхідності його подальшого утримання в психіатричному закладі із посиленим наглядом, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання прокурора та необхідність призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, оскільки вирішення зазначених вище питань потребує спеціальних знань в галузі психіатрії.

Керуючись ст. ст. 332, 509, 514, ст.ст.369-371 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи задовольнити частково.

Призначити по справі амбулаторну судово-психіатрічну експертизу стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого застосовані примусові заходи медичного характеру з посиленим наглядом, проведення якої доручити експертам Дніпровської філії судових експертиз (місто Дніпро, вулиця Надії Алексєєнко, буд. 84).

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

На вирішення експертизи поставити наступні запитання:

1)Чи страждає ОСОБА_6 будь - яким психічним розладом (захворюванням)

на даний час? Якщо так, то якою хворобою та коли вона почалась?

2)Чи здатний на даний час за своїм психічним станом усвідомлювати свої дії, керувати ними?

3)Чи потребує ОСОБА_6 застосування до нього примусових заходів

медичного характеру?

Направити експертам матеріали провадження про зміну застосування примусових заходів медичного характеру № 204/10430/25, (провадження 1-в/204/1644/25).

Зобов`язати начальника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» для проведення амбулаторної судово-психіатрічної експертизи, доставити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з медичною карткою стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_6 за формою №003/о, затвердженої наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року (із змінами від 21.01.2016 року №29), з Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» до Дніпровської філії судових експертиз, розташованого за адресою: місто Дніпро, вулиця Надії Алексєєнко, буд. 84.

Після проведення амбулаторної судово-психіатрічної експертизи, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зворотно доставити до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України».

Копію ухвали направити:

- експертам Дніпровської філії судових експертиз - для виконання;

- начальнику Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» - для виконання;

- прокурору Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 - для контролю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1