ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3061/25 Справа № 185/5971/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року про зміну запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 змінено запобіжний захід у вигляді застави на тримання під вартою строком до 02 листопада 2025 року, а також повернено раніше внесену заставу у розмірі 151400 грн.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватими, особу обвинуваченого, а також стадію розгляду провадження, посилався на те, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а у разі залишення запобіжного заходу без змін, встановити мінімальний розмір застави, який встановлено ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року та останнім внесено.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на недоведеність встановлених судом ризиків. На переконання адвоката, суд формально підійшов до розгляду клопотання прокурора, яке не містить жодних доказів на підтвердження встановлених у ньому обставин. Захисник зауважує, що стороною захисту під час судового розгляду було доведено те, що обвинувачений раніше не судимий, активно сприяв досудовому розслідуванню, має міцні соціальні зв`язки, зокрема двох малолітніх дітей на утриманні та постійну роботу, що суд залишив поза увагою. Окрім цього, адвокат звертає увагу на те, що під час досудового розслідування слідчими суддями двічі було відмовлено у застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, після внесення обвинуваченим застави. Попри це, 04 вересня 2025 року, суд не з`ясувавши обґрунтованості клопотання, ухвалив оскаржуване рішення. На переконання захисника, окрім наведених обставин, суд не врахував, що обвинуваченим було внесено заставу, визначену апеляційним судом, а покладені на нього обов`язки ним не порушувались. Також, адвокат вважає безпідставною зміну підозри, оскільки вважає, що стан сп`яніння не підтверджується жодним доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, потерпілого та його представника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що наведених вимог закону суд не врахував та ухвалив рішення про зміну запобіжного заходу, який наразі до обвинуваченого не застосований.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 квітня 2025 року, із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 грн., та покладенням у разі її внесення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строк яких було визначено судом до 02 квітня 2025 року.

14 лютого 2025 року було внесено заставу та звільнено обвинуваченого з-під варти, проте строк дії обов`язків після 02 квітня 2025 року слідчим суддею не продовжувався.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строк яких було визначено судом до 03 червня 2025 року. Вказаний строк в подальшому також не продовжувався, будь-які інші запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувались та рішення про повернення застави у зв`язку із застосуванням іншого запобіжного не приймалось.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів вважає, що станом на час звернення прокурора до суду з клопотанням, жодні запобіжні заходи, які б підлягали зміні в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, до ОСОБА_7 застосовані не були.

Ті обставини, що обвинуваченим було внесено суму застави хоча і мають місце, проте з урахуванням відсутності даних про продовження визначеного апеляційним судом строку дії обов`язків, покладених на останнього у зв`язку з її внесення, а також ухвалення в подальшому рішення саме про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, підстав вважати застосованим до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави суду не дають.

За цих умов, висновки суду про зміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою колегія суддів вважає безпідставними та вважає, що в такому разі суд мав ухвалити виключно одне з рішень: про застосування або відмову у застосуванні такого запобіжного заходу.

Поряд із цим, надаючи оцінку висновкам суду в частині наявності підстав для тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, висновки суду про наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими.

Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження у матеріалах контрольного провадження, вирішуючи питання про необхідність ув`язнення обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на те, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

Апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також відомості про те, що він зареєстрований на тимчасово окупованій території та не перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, доводить їх існування.

На переконання колегії суддів, більш м`які запобіжні заходи дійсно не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , а тому рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останнього відповідає вимогам ст. 199 КПК України.

Доводи захисника обвинуваченого про недоведеність ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній та особу обвинуваченого, з урахуванням оголошеного на території України воєнного стану, беззаперечно доводить їх існування.

Що стосується обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 , то ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Разом із цим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду в частині відсутності підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини проживання.

Європейський суд з прав людини, у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, встановлюється у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а застосований до нього раніше запобіжний захід у вигляді застави виявився дієвим, оскільки забезпечив виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, про що свідчить належна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Беручи до уваги наведені обставини та встановлені ризики, колегія суддів вважає за можливе визначити обвинуваченому розмір застави у 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, внесення якої зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, запобігти ризикам та не буде завідомо непомірною для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Павлоградської окружної прокуратури - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 листопада 2025 року з визначенням застави у розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) грн., яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р UA1086699, та надати документи, що це підтверджує прокурору.

У разі сплати суми застави вважати, що до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді застави, звільнити його з-під варти та покласти обов`язки, передбачені п.п 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтись за викликом прокурора, суду; не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу прокурора, суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4