Провадження № 11-кп/824/3517/2026Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Києві апеляційні скарги прокурора та захисників на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0002261 від 24.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 111 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.1 ст.111 КК України.

Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_8 , яке мотивовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурором у клопотанні вказано, що ризик переховуватися від суду підтверджується тим, що злочини, які інкримінуються ОСОБА_8 є особливо тяжкими, один з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду, так як обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини може змінити місце свого проживання, зокрема, і шляхом виїзду до Російської Федерації або на тимчасово непідконтрольну територію України, у тому числі і поза пунктами пропуску, крім того обвинувачений немає стримуючих соціальних зв`язків за місцем здійснення судового розгляду, а саме не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх, недієздатних чи непрацездатних осіб, що у свою чергу обґрунтовує можливість реалізації вищевказаного ризику.

Існування ризику незаконного впливу на свідка, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, прокурор обґрунтовує тим, що, маючи доступ до усіх матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 володіє інформацією стосовно характеризуючих, у тому числі біографічних, даних експертів, свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази та на даний час не допитані у суді,

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, на думку прокурора, ґрунтується на тому, що обвинувачений тривалий час займався журналістською діяльністю, в тому числі журналістськими розслідуваннями, і , використовуючи свою обізнаність, обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню, у тому числі шляхом спотворення відповідної інформації. Також вказує на те, що місцезнаходження інших обвинувачених у справі не встановлено, а ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, матиме можливість координувати з останніми дії, направлені на уникнення від кримінальної відповідальності.

Також зазначено про існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується.

На думку прокурора, обрання більш м`яких запобіжних заходів надасть можливість обвинуваченому продовжити спілкуватися з представниками спецслужб РФ, в тому числі конспіративно, із застосуванням засобів, які не відстежуються правоохоронними органами, також не забезпечить свідків від незаконного впливу на них.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено частково, продовжений строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів до 14 березня 2026 року включно із визначенням застави у розмірі 10 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 33 280 000 гривень.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, заявлені прокурором, продовжують існувати.

Зокрема, суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні декількох умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та основ національної безпеки України, які в умовах повномасштабної збройної агресії російської федерації мають надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, існування можливості переховування від суду, яку пов`язує з суворістю покарання, яке може бути призначене у раз доведення винуватості, наявністю можливих зв`язків з представниками держави-агресора, у тому числі і з іншим обвинуваченим по справі, який є членом ради Федерації Федеральних зборів російської федерації. Окрім того, судом врахована обізнаність обвинуваченого про свідків сторони обвинувачення, які не надавали, з огляду на стадію судового провадження, показань в судовому засіданні, та можливість незаконного на них впливу з боку ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Суд також встановив факт тривалості кримінального провадження та утримання ОСОБА_8 під вартою , у зв`язку з чим дійшов висновку про зменшення ризику непроцесуальної поведінки обвинуваченого та про необхідність визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 строком до 14.03.2026 року без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає вказану ухвалу в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки судом не було враховано заборону на застосування застави, передбачену ч.6 ст.176 КПК України, особам, які обвинувачуються за ст.111 КК України, недоцільність застосування альтернативного запобіжного заходу з врахуванням виключної суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, встановленого судом ризику переховування від суду та можливого фінансування обвинуваченого спецслужбами країни-агресора. Також вказує , що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави створює реальні передумови для внесення коштів невстановленого походження ( у т.ч. від кураторів з рф) для звільнення обвинуваченого, можливого виїзду на територію країни-агресора, з представниками якої підтримував контакт, продовження злочинної діяльності на шкоду інтересам України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, а у випадку незнаходження підстав для зміни запобіжного заходу, зменшити розмір застави до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 998 400 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає про те,що судом при визначенні розміру застави не було належним чином досліджено майновий стан ОСОБА_8 та не взято до уваги, що останній не має активів на банківських рахунках, на нерухоме та рухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_8 , його матері та колишній дружині, накладений арешт, що виключає можливість використання даних активів у якості забезпечення внесення застави. Вважає визначений судом розмір застави у розмірі 10 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб явно непомірним для ОСОБА_8 , але вважає, що достатнім і пропорційним розміром застави є 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 998 400 грн., оскільки із задекларованих станом на 2020 рік 300 000 доларів США 120 000 доларів США були обвинуваченим витрачені на потреби ЗСУ, близько 100 000 доларів США - на комплексне юридичне супроводження з 2022 року, а решта коштів необхідна для його існування та оплату подальшого юридичного супроводження.

Також захисник ОСОБА_10 вказує на те, що очевидним є неконкретність висунутого обвинувачення та декларативність заявлених прокурором ризиків. Зокрема, ризик переховування ОСОБА_8 на території рф нівелюється тією обставиною, що останній з 2021 року перебуває у санкційному списку держави-агресора, що виключає можливість виїзду на її територію чи тимчасово окуповані території України, а доказів впливу на свідка обвинувачення ОСОБА_15 , який утримується у Київському СІЗО, або на експертів у кримінальному провадженні прокурором не надано.

Також вказує, що прокурором не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу з врахуванням надмірної тривалості перебування ОСОБА_8 під вартою та неналежними умовами утримання ув`язнених у Київському СІЗО.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити, а клопотання захисника ОСОБА_10 задовольнити та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 зазначає, що сторона захисту вважає вказану ухвалу такою, шо не відповідає вимогам національного законодавства та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 за згодою з обвинуваченим ОСОБА_8 відмовилася від поданої апеляційної скарги та відмова прийнята судом.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_10 просить залишити її без задоволення, та постановити нову ухвалу , якою вимоги апеляційної скарги сторони захисту задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу представника органу державного обвинувачення та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали контрольного судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_16 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі, а також з врахуванням приписів ч.6 ст.176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину,передбаченого ст.111 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним , обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1-5 цієї частини статті.

Посилання захисників та обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить відповідні відомості щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні аргументи, судом було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги та заперечень захисника про те, що ОСОБА_8 перебуває у санкційному списку рф та тривалий час надавав благодійну допомогу ЗСУ , з огляду на висунуте останньому обвинувачення в участі у злочинній організації, створеній високопосадовцем ГУ ГШ ЗС РФ, не свідчить про відсутність ризику переховування від суду, у тому числі на території рф або тимчасово окупованої території України. Також, на думку колегії суддів, твердження сторони захисту про відсутність ризику впливу на

свідків, зокрема, на свідка сторони обвинувачення ОСОБА_15 , який перебуває у «Київському СІЗО», є непереконливими, оскільки заперечення стосуються лише одного із свідків сторони обвинувачення та перебування у ув`язненні не є гарантією відсутності можливого незаконного впливу на вказаного свідка.

Ні в клопотанні прокурора, ні у судовому рішенні не згадується про наявність ризиків знищення речових доказів чи незаконного впливу на експерта, тому у цій частині доводи апеляційної скарги захисника не ґрунтуються на матеріалах справи.

Твердження апеляційної скарги сторони захисту та пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність висунутого обвинувачення та неправильність кваліфікації його дій не можуть слугувати підставами для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не є такими, що можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, оскільки ухвалення рішення про відсутність чи наявність складу кримінального правопорушення є повноваженнями суду першої інстанції, який розглядає в даний час кримінальне провадження по суті.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при продовженні ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та при визначенні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд першої інстанції не врахував заборони, передбаченої ч.6 ст.176 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких обмежень на застосування застави як альтернативного запобіжного заходу під час обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказана правова норма не містить.

У той же час, твердження апеляційної скарги прокурора про неналежне врахування судом ступеню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є слушними.

Як вбачається із змісту ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Як вбачається із змісту судового рішення, необхідність визначення ОСОБА_8 разом з продовженням тримання під вартою альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави обґрунтована лише певною тривалістю кримінального провадження та тривалістю утримання обвинуваченого під вартою (з листопада 2023р.).

Проте, зазначені обставини не можуть бути самостійними підставами для висновку про зменшення встановлених при обранні запобіжного заходу ризиків позапроцесуальної поведінки обвинуваченого.

Так, судом першої інстанції не враховано, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії судового розгляду, на якій не відбувається дослідження доказів, обвинувачення у створенні та участі у злочинній організації висунуто 5-м особам, серед яких лише обвинувачений ОСОБА_8 приймає безпосередню участь у судовому розгляді, обов`язок, передбачений ч.3 ст.183 КПК України, не поширюється на злочини, передбачені як ч.1 ст.255, так і ч.1 ст.111 КК України.

Обставини висунутих обвинувачень, встановлення факту продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, ризиків переховування від суду, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі і шляхом узгодження дій з іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні, без участі яких провадяться судові засідання, є тими підставами, які на початковій стадії судового розгляду створюють передумови для застосування вимог ч.4 ст.183 КПК України і використання права на не визначення розміру застави.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов помилкового рішення про необхідність на початковій стадії судового розгляду при ухваленні рішення про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який не був визначений при його обранні.

Апеляційний суд вважає, що на початковій стадії судового розгляду підстави для визначення обвинуваченому ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відсутні.

Таке рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність зменшення розміру застави не підлягають задоволенню з тих підстав, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в цілому апеляційним судом визнано незаконним.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 14 березня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: