Провадження №1-кп/760/935/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

перекладачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.03.2020 за № №0002259, за обвинуваченням

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, уродженця Республіки Молдова, з середньою освітою, не одружений, без постійного місця реєстрації на території України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Рівне, з середньою освітою, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин.

В кінці березня 2020 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці у місті Києві, ОСОБА_14 спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, помітили раніше їм невідомого ОСОБА_16 ОСОБА_14 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли до ОСОБА_16 та, під приводом допомоги в купівлі наркотичних речовин, познайомились з останнім. Того ж дня до них приєднався раніше знайомий ОСОБА_14 та особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_15 .

У подальшому, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, запропонували ОСОБА_16 орендувати квартиру в м. Києві задля спільного вживання там наркотичних речовин, на що останній погодився. 23.03.2020, у вечірній час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_15 , перебуваючи у провулку Машинобудівному у місті Києві, за допомогою власного мобільного терміналу, в мережі «Інтернет», на веб-ресурсі: «OLX.ua» здійснив бронювання квартири АДРЕСА_3 , про що повідомив ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Так, прибувши за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_15 , спільно з ОСОБА_16 , домовились із власницею вищевказаної квартири про оренду житла на одну добу з можливістю в подальшому продовжити оренду кожної наступної доби, про що останні уклали усний договір, на підставі паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_16 , який останній самостійно надав власниці квартири на прохання ОСОБА_15 .

27.03.2020 з метою спільного вживання наркотичних речовин ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 прийшли до приміщення квартири АДРЕСА_3 , та в період часу із 04 год. 00 хв. по 04 год. 20 хв., 28.03.2020 у ОСОБА_14 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, що склалися між ним та ОСОБА_16 , раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_16 , вчинене за попередньою змовою групою осіб. З цією метою ОСОБА_14 вступив в злочинну змову з раніше йому знайомими ОСОБА_15 та ОСОБА_17 та вони розділили між собою злочинні ролі.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, а також особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка перебувала у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, діючи спільно, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , під приводом здійснення купівлі наркотичних засобів, з метою їх подальшого вжитку, запропонували ОСОБА_16 покинути приміщення вказаної квартири, на що останні погодився та, вдягнувши верхні одяг, попрямував до виходу із кімнати.

В цей момент ОСОБА_14 , діючи умисно, за попередньою мовою з ОСОБА_15 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відповідно до відведеної йому злочинної ролі, усвідомлюючи протиправність та злочинність свого діяння, застосовуючи щодо ОСОБА_16 фізичне насильство, користуючись своєю перевагою в кількості і фізичній силі, піднявши ліктьову частину своєї правої руки замахнуся та наніс один удар в область обличчя ОСОБА_16 , від чого останній впав поперек ліжка, обличчям доверху. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_14 сів зверху на тулуб ОСОБА_16 , таким чином, утримуючи його тіло між своїх ніг, подолавши опір ОСОБА_16 , притиснув його горло ліктем правої руки до поверхні ліжка, а лівою рукою поклав зверху на обличчя ОСОБА_16 подушку та притиснув її впритул до його обличчя, таким чином перекривши дихальні шляхи ОСОБА_16 , від чого останній почав задихатися.

В цей час, діючи спільно з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , відповідно до відведеної йому злочинної ролі, підійшов до лежачого ОСОБА_16 , на тулубі якого перебував ОСОБА_14 , та умисно почав утримувати руками за ліву руку ОСОБА_16 , щоб останній не міг чинити опору діям ОСОБА_14 .

Помітивши вищевказані дії ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний злочинний умисел, відповідно до відведеної їй злочинної ролі, почала утримувати колінами обох своїх ніг ноги ОСОБА_16 , які звисали із ліжка, що унеможливило подальший опір останнього злочинним діям ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Продовжуючи вчинення злочину, ОСОБА_14 передав особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ін`єкційний шприц невстановленого об`єму, з невстановленою досудовим розслідуванням речовиною, вміст якого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відповідно до відведеної їй злочинної ролі, ввела ОСОБА_16 у тканини правої ноги, шляхом проколу, з метою прихованню слідів злочину.

Згідно висновку експертного дослідження КМКБ СМЕ №011-1233-2020 від 05.06.2020, смерть ОСОБА_16 настала від комбінованої механічної асфіксії внаслідок стиснення шиї тупими предметами та закриття отворів носа і рота, від початку стиснення шиї і закриття отворів носа і рота, що привело до розвитку механічної асфіксії та супроводжувалося утворенням вищевказаних ушкоджень, ОСОБА_16 прожив не більше 30-40 хвилин.

Усвідомлюючи, що ОСОБА_16 не подає ознак життя, ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 28.03.2020, близько 05 год. 00 хв. покинули приміщення квартири АДРЕСА_3 та зникли з місяця вчинення злочину, залишивши труп ОСОБА_16 на ліжку вказаної квартири, не змінюючи його положення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, визнав частково та показав суду, що дійсно знайомий з ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , а також за обставин, вказаних в обвинувальному акті, познайомився з ОСОБА_16 , та орендували разом квартиру АДРЕСА_3 . 28.03.2020, в квартирі АДРЕСА_3 , випивали алкогольні напої та вживали наркотичні речовини удвох з потерпілим ОСОБА_16 , в ході чого виник конфлікт з останнім на тему війни та перебування на службі, що спровокувало особисту образу на потерпілого, тому вирішив обома руками задушити останнього, а коли зрозумів, що той не дихає, накрив його подушкою, вийшов з квартири та поїхав до м. Одеси. Вказував на те, що оговорив інших обвинувачених, зокрема ОСОБА_14 , внаслідок тиску з боку правоохоронних органів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, не визнав, підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_15 та показав суду, що 28.03.2020, в квартирі АДРЕСА_3 , його не було. Про вбивство потерпілого ОСОБА_16 дізнався від ОСОБА_15 , коли зустрілись біля магазину «Сільпо» на наступний день. В ході судового розгляду не міг повідомити про обставини вбивства, вчиненого ОСОБА_15 , оскільки це суперечило звичаям осіб, що перебувають під вартою, та загрожувало життю. Під час досудового розслідування підтвердив, що був у квартирі з ОСОБА_15 та ОСОБА_17 на момент вчинення вбивства потерпілого під примусом працівників поліції, які примушували його надавати показання під фізичним та психологічим тиском, зокрема одягали протигази, били, обмежували доступ до харчування та води, тому показання під час допиту та слідчого експерименту давав під диктовку. Проти вживання наркотичних речовин під час перебування в квартирі АДРЕСА_3 до 28.03.2020 не заперечував.

Незважаючи на те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, обвинувачений ОСОБА_15 визнав частково, а ОСОБА_14 не визнав повністю, їх вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доводиться наданими та перевіреними у судовому засіданні доказами.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала суду, що 26.03.2020, приблизно о 18 год. 00 хв., її сину ОСОБА_16 хтось зателефонував, після чого останній сказав, що піде до знайомого, який відбував покарання у в`язниці, та взяв речі, але 28.03.2020 його телефон вже був вимкнений. Разом з тим, повідомила, що син зловживав наркотичними речовинами, офіційно не працював.

Допитанй під час досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК України, свідок ОСОБА_18 , якого повторно допитати в судовому засіданні не виявилось можливим у зв`язку зі смертю останнього 22.08.2022, пояснив, що 29.03.2020, раніше знайомий ОСОБА_15 , з яким вони проживали у одній кімнаті у м. Одеса, повернувся додому та під час вживання наркотичних засобів повідомив, що спільно з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , на замовлення вбили в м. Києві чоловіка. Також повідомив про механізм вбивства, а саме удушення.

При цьому, показання свідка ОСОБА_18 , а саме відеозапис його допиту слідчою під час досудового розслідування, переглянуто судом як додаток та об`єкт дослідження до висновку експерта №СЕ-19-20/16306-ПС від 26.08.2020, під час якого останній повідомляє аналогічні обставини.

Відповідно до вищевказаного висновку, в поведінці свідка ОСОБА_18 наявні психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення ним певних подій, під час проведення за його участю 16.04.2020 допиту як свідка. У відеозаписі допиту від 16.04.2020 за участю свідка ОСОБА_18 суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які брали участь у проведенні слідчої дії не виявлено.

Можливість дослідження судом показань свідка, наданих на досудовому розслідуванні, а не безпосередньо в суді, не буде порушенням вимог КПК щодо безпосередності судового розгляду, про що зазначається в постанові Верховного Суду від 10.09.2020 №766/19891/17 та від 11.01.2023 №753/13113/18.

В даних рішеннях судів зазначається, що положеннями ст. 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, з диспозиції вказаної статті вбачається, що суд має право визнати допустимими докази, які не були ним безпосередньо досліджені, лише у виключних випадках, передбачених процесуальним законом.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд, зокрема, зобов`язаний враховувати можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 97 КПК України визначено, що суд має право визнати неможливим допит особи, зокрема, якщо вона відсутня під час судового засідання внаслідок смерті або через тяжку фізичну чи психічну хворобу.

Згідно ч.1 ст. 225 КПК неприбуття сторони, що була належним чином повідомлена про місце та час проведення судового засідання, для участі в допиті особи за клопотанням протилежної сторони не перешкоджає проведенню такого допиту в судовому засіданні. Під час допиту свідка ОСОБА_18 у слідчого судді було забезпечено доставку та участь підозрюваного ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , прибув захисник ОСОБА_14 , при цьому захисник підозрюваного ОСОБА_15 , який був належним чином повідомлений не прибув до суду, однак під час допиту заперечення щодо необхідності захисника висловлював лише ОСОБА_14 та його захисник, а не сам ОСОБА_15 , порушення інтересів якого могли стосуватись вищевказані обставини, навпаки останній коментував, погоджувався та уточнював показання свідка ОСОБА_18 , а отже враховуючи викладене, порушень вимог КПК при допиті відповідного свідка не встановлено.

Крім того, враховуючи, що на час розгляду обвинувачення в суді свідок помер, а його показання додатково перевірені під час експертизи, проаналізовані у висновку експерта та переглянуті безпосередньо судом під час дослідження письмових доказів, а також те, що відповідні показання є ідентичними з показаннями, наданими слідчому судді в порядку ст. 225 КПК України, сумніви щодо їх достовірності у суду відсутні.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показала суду, що 23.03.2020 до неї в телефонній розмові звернувся чоловік з приводу найму квартири, оголошення про оренду якої побачив на платформі «OLX», та представився ОСОБА_22 , якого в залі судового засідання впізнала як обвинуваченого ОСОБА_15 .

Завчасно домовившись про зустріч ввечері, ОСОБА_22 прийшов не один, а з хлопцем, старшим за нього, худощавої статури, зі світлим волоссям, очима голубого кольору, також з ними був старший чоловік, блідий, в пов`язці на обличчі, на ім`я ОСОБА_23 , прізвище не пам`ятає. Уклавши усний договір оренди з ОСОБА_24 , якого привів і супроводжував ОСОБА_22 , взяла його документи. В той же день внесли оплату за перший день безготівково та ОСОБА_23 заселився. Платив весь час ОСОБА_22 , зв`язувалась тільки через нього.

24.03.2020 до 12-ї години дня орендна плата не була внесена, тому зателефонувала орендарям, які повідомили, що ОСОБА_23 хворий та планують продовжувати строк оренди. Згодом орендна плата була зарахована на банківську картку. Так продовжувалось декілька днів до 27 березня, коли оплата не надійшла. У телефонній розмові орендарі повідомили, що сплатять пізніше, однак протягом дня кошти не надходили. Коли повідомила орендарям, що збирається приїхати до квартири, останні відповіли, що їхати не треба, оскільки ОСОБА_23 хворий і є великий ризик зараження. 28.03.2020, приблизно о 10 год. 00 хв., поїхала до квартири АДРЕСА_3 , оскільки телефон ОСОБА_22 вже був вимкнений. Відчинивши двері своїм ключем, побачила чиїсь ноги та покликала, але людина не відповідала. Розглянувши ближче, впізнала в цій людині ОСОБА_24 , який лежав на спині поперек ліжка, ноги звисали, штанина була піднята, на нозі помітні сліди від ін`єкцій та кров`яні виділення в місцях проколу, на голові була подушка, а біля ліжка лежали інша подушка та покривало. Маючи намір перевірити чи особа жива, підняла подушку та побачила, що з ротової порожнини виділяється піна, а людина не дихає. На ліжку було видно сліди опору, зокрема безлад: ковдра була на підлозі, друга подушка також була на підлозі збоку ліжка, у коридорі біля дверей зламана ручка швабри, потерпілий був взутий тільки в один кросівок та куртку.

У подальшому, викликала швидку допомогу та поліцію, надала дозвіл на огляд місця події та підписала протокол.

Через добу повернулась в квартиру, згорнула у великий пакет та викинула на смітник подушки, покривало, ковдру, які були біля тіла померлого, зокрема подушку, яка була на обличчі потерпілого. Залишила тільки годинник потерпілого, кросівок та подушку, яка була на підлозі біля ліжка, оскільки вона не забруднились, і в подальшому була вилучена слідчими. Пояснила, що прибрала в квартирі та викинула речі, тому що вважала, що слідчі вже провели всі необхідні слідчі дії.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала суду, що проживала в квартирі АДРЕСА_5 . Навесні 2020 року, приблизно о 21 год. 30 хв., виходила на прогулянку з собакою. На 4 поверсі побачила трьох раніше незнайомих чоловіків, які підійшли погладити собаку. Запам`ятала саме цих трьох незнайомців, оскільки тривалий час проживала в квартирі і знає всіх мешканців будинку. Після години прогулянки повернулась додому, не чула шуму чи інших незвичайних звуків. Наступного дня виїхала з Києва з особистих причин, тому допит та впізнання за фотознімками проводились територіально за межами Києва, за місцем перебування. Впізнання проводилось добровільно, оскільки на той момент чітко пам`ятала зазначених осіб. Крім неї на впізнанні були присутні двоє працівників поліції: слідчі, які представлялись та показували посвідчення, та місцевий понятий. Фотографії були розміщені на листку, коли впізнавала особу, з чотирьох фотографій ставила підпис на одній.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_26 підтвердив надані ним висновки, пояснив механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень та зазначив, що цей механізм відповідає механізму, який відтворили підозрювані під час слідчих експериментів.

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, підтверджується такими, дослідженими у судовому засіданні, письмовими та речовими доказами, наданими стороною обвинувачення:

- заявою про злочин від 22.07.2020 №92 від ув`язненого ОСОБА_17 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, отримана оперуповноваженим оперативного відділу Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19», якою ОСОБА_17 повідомляє, що приблизно 22-23 березня 2020 року прибув в м. Київ на запрошення ОСОБА_15 , який його зустрів з раніше невідомим йому хлопцем на ім`я ОСОБА_19 , з яким зустрілись на Оболонській набережній в м. Києві. Після чого, ОСОБА_19 зробив телефонний дзвінок та до них підійшов дядя ОСОБА_27 , який сказав, що є людина, яка вживає наркотики і треба зробити так, щоб та людина померла від передозування наркотиків, з цією метою за гроші дяді Вови була орендована квартира в Солом?янському районі та у вказану квартиру ОСОБА_19 привів чоловіка на ім`я ОСОБА_23 з прізвиськом « ОСОБА_28 », якому необхідно було зробити передозування наркотичними речовинами, ОСОБА_19 приносив наркотики та давав вживати їх ОСОБА_24 та під час вживання наркотиків ОСОБА_19 лівою рукою наніс удар в обличчя ОСОБА_24 , після чого той впав на ліжко та ОСОБА_19 почав його душити подушкою, а йому та ОСОБА_22 сказав тримати за руки та ноги потерпілого. ОСОБА_22 почав тримати за руки, він тримав за ноги, та продовжував душити ОСОБА_24 , після чого передав шприц та сказав вколоти його в ногу потерпілому, потерпілий вже не подавав ознак життя, всі зібрались та покинули місце кримінального правопорушення.

Так, відповідна заява написана власноручно, без будь якого фізичного та психологічного примусу, що вказується в заяві та засвідчується підписом ОСОБА_17 (т.3 а.с. 2);

- електронним рапортом від 28.03.2020 № 18310 (18354), згідно якого надійшло повідомлення на спецлінію 102 від ОСОБА_29 , про те, що за адресою: АДРЕСА_4 , виявлено труп чоловіка з подушкою на обличчі (т. 2, а.с. 6);

- даними протоколу огляду місця події (трупа) від 28.03.2020, проведеного за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого було виявлено труп ОСОБА_16 , який лежав спиною на ліжку, біля голови з правого боку знаходилась біла подушка, а з лівого - різнокольорова подушка, трупні плями розташовані на задній поверхні тіла, трупне заклякання добре виражене, навколо рота міститься червоно-коричневий слиз, на внутрішній поверхні лівої гомілки рана, від якої відходять два згустки крові, сліди від постійних ін`єкцій (т.зв. «шахти») в паховій ділянці трупа зліва, садини на лівому зап`ястку (т. 2, а.с. 8-16);

- даними протоколу огляду місця події з фототаблицею в приміщенні КМБСМЕ від 30.03.2020, за адресою: м. Київ, вул. Оранженрейна, 9, в ході якого було вилучено змиви та зрізи з обох рук трупа ОСОБА_16 , на яких в подальшому, згідно висновку експерта №091-144-2020 від 09.06.2020, кров та тканини людини не знайдені (т. 2, а.с. 17-21);

- даними протоколу огляду місця події з фототаблицею від 20.03.2020, за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого вилучено подушку, сліди папілярних візерунків, біологічні сліди у вигляді волосин, подовжувач (т. 2, а.с. 23-27);

- даними протоколу огляду місця події з фототаблицею від 30.03.2020, за адресою мешкання ОСОБА_14 , а саме: АДРЕСА_6 , в ході якого виявлено 2 чеки поповнення номеру телефона та 2 фіскальних чеки та встановлено приналежність мобільних телефонів та інші обставини кримінального провадження (т. 2, а.с. 29-33);

- даними протоколу огляду предмета від 24.04.2020, в ході якого оглянуто телефон свідка ОСОБА_30 та встановлено мобільні номера, якими користувались ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , з якими свідок напередодні смерті свого товариша ОСОБА_16 познайомився біля магазину «АТБ» (т.2 а.с. 163-171);

- даними протоколу огляду предметів від 03.04.2020, в ході якого оглянуто 2 мобільні телефони та документи, що належать ОСОБА_14 , та встановлено мобільний номер НОМЕР_1 , яким користувався останній (т.2 а.с. 88-100);

- даними протоколів огляду предмету від 13.08.2020, в ході якого оглянуто мобільні термінали, які були вилучені у ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , встановлено їх місцезнаходження та кількість з`єднань у період з 28.03.2020 по 31.03.2020, а також перебування ОСОБА_14 28.03.2020 з 03 год. 26 хв. по 05 год. 26 хв., в зоні дії станції зв'язку, за адресою: АДРЕСА_7 , що спростовує заперечення обвинуваченого про перебування на місці вчинення злочину під час вбивства(т.2 а.с. 204-242);

- даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 03.04.2020, згідно яких свідок ОСОБА_25 впізнала за фотознімками ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 (т.2 а.с. 151-162);

- даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 24.04.2020, згідно яких свідок ОСОБА_31 впізнав за фотознімками ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 (т.2 а.с. 172-177);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 01.04.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_32 , із застосуванням відеозапису, який переглянуто в судовому засіданні, в ході якого ОСОБА_15 показав місце та обставини вчинення ним, ОСОБА_14 та ОСОБА_17 злочину та повідомив,що ОСОБА_14 вдарив ОСОБА_16 та почав душити подушкою, а ОСОБА_17 дістав шприц з рідиною (т.2 а.с. 40-45);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 01.04.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_33 , із застосуванням відеозапису, який переглянуто в судовому засіданні, в ході якого ОСОБА_14 повідомив, що не вбивав, а лише був свідком вбивства, показав як троє його знайомих душили невідомого йому чоловіка, який лежав на ліжку на спині, один зі знайомих ОСОБА_27 сидів на ногах і притискав подушку руками до обличчя та шиї, другий знайомий ОСОБА_34 знаходився справа від ліжка і теж притискав іншу подушку до обличчя та шиї, третій знайомий ОСОБА_22 сидів зліва від ліжка, охопивши плечем і передпліччям шию, теж душив невідомого (т.2 а.с. 61-66);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14.08.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_17 та його захисника ОСОБА_12 , із застосуванням відеозапису, який переглянуто в судовому засіданні, в ході якого ОСОБА_17 показав місце та обставини вчинення ним, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 злочину та повідомив,що 28.03.2020 в квартирі перебував разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 . Вийшов на кухню, а повернувшись до кімнати побачив, що ОСОБА_16 лежить спиною на ліжку, ОСОБА_14 сидить зверху на ньому та утримує подушку на обличчі, ОСОБА_15 в цей час тримає за руку потерпілого. ОСОБА_14 наказав тримати потерпілого за ноги, а потім вколоти невідому речовину в ногу ОСОБА_16 , після чого покинули місце кримінального правопорушення (т.3 а.с. 14-18);

- довідкою від 07.09.2020 за результатами опитування із застосуванням поліграфу ОСОБА_15 , в ході якого останній повідомляє правдиву інформацію щодо причетності до вбивства (т.3 а.с. 39-44);

- довідкою від 09.09.2020 за результатами опитування із застосуванням поліграфу ОСОБА_17 , в ході якого останній повідомляє правдиву інформацію щодо причетності до вбивства ОСОБА_16 (т.3 а.с. 49-52);

- даними протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю місця (за особою) від 17.08.2020 щодо підозрюваного ОСОБА_15 , в ході якого зафіксована розмова ОСОБА_15 з співкамерником у ізоляторі тимчасового тримання про обставини вбивства ОСОБА_16 , що відповідають пред`явленому обвинуваченню (т.3 а.с. 71-74);

- даними протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю місця (за особою) від 17.08.2020 щодо підозрюваного ОСОБА_14 , в ході якого зафіксована розмова у ізоляторі тимчасового тримання ОСОБА_14 з працівниками поліції 23.04.2020, де останній щодо обставин кримінального правопорушення повідомляє ті самі обставини вбивства ОСОБА_16 , що і під час слідчого експерименту з останнім, зокрема, вказує, що потерпілого одночасно душили три особи: «дядя ОСОБА_27 », ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , а він був лише свідком відповідного кримінального правопорушення, але через погрози не зміг повідомити про нього працівникам поліції (т.3 а.с. 80-83);

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 01.04.2020, в ході якого, в порядку ст.208 КПК України, було затримано ОСОБА_15 , вилучено особисті речі (т. 2 а.с. 35-38);

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 01.04.2020, в ході якого, в порядку ст.208 КПК України, було затримано ОСОБА_14 , вилучено особисті речі (т. 2 а.с. 56-59);

- висновком судово-медичної експертизи трупа № 012-92-1233-2020 від 10.06.2020, згідно якого смерть ОСОБА_16 настала від комбінованої механічної асфіксії, внаслідок стиснення шиї тупими предметами та закриття отворів носа і рота. Від початку стиснення шиї і закриття отворів носа і рота, що привело до розвитку механічної асфіксії та супроводжувалося утворенням вищевказаних ушкоджень, ОСОБА_16 прожив не більше 30-40 хвилин. При експертизі трупа ОСОБА_16 знайдено ушкодження, які утворились за життя, від стиснення шиї тупими предметами та закриття отворів носа і рота, що призвело до розвитку механічної асфіксії - перелому підязикової кістки, щитоподібного хряща, крововиливи в товщі носа, ушкодження слизових оболонок губ. Механічна асфіксія має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, між нею та настанням смерті існує прямий зв`язок. Смерть ОСОБА_16 могла настати за обставин, які демонструють статисти та підозрювані ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в ході проведення слідчих експериментів (т.2 а.с. 140-144);

- висновком експерта №012-153-1233-2020 від 10.09.2020, згідно якого смерть ОСОБА_16 могла настати за обставин, які демонструють статисти та підозрюваний ОСОБА_17 в ході проведення слідчого експерименту (т.3 а.с. 26-29);

- висновком експерта №СЕ-19-20/16306-ПС від 26.08.2020, згідно якого в поведінці свідка ОСОБА_18 наявні психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення ним певних подій під час проведення за його участю 16.04.2020 допиту, будь-якого впливу на свідка слідчими не було встановлено (т.2 а.с. 186-189);

- висновком експерта № 17-1/991 від 02.04.2020, згідно якого вилучені за адресою: АДРЕСА_4 , та надані на дослідження відбитки пальців рук належить ОСОБА_15 (т.2 а.с. 107-118);

- листом КНДЕКЦ МВС від 08.04.2020 №19/111/17-1/19152, згідно якого при перевірці по АДІС «Дакто 2000» встановлено збіг сліду пальця руки, вилученого 28.03.2020 при огляді місця події за фактом вбивства за адресою: АДРЕСА_4 , з відбитком пальця лівої руки в дактилоскопічних картках, заповнених на імя ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, якого було дактилоскопійовано 29.04.2014 в Дніпровському районі м. Києва (т.2 а.с. 122);

- висновком судово-психіатричного експерта відносно ОСОБА_15 від 19.05.2020, згідно якого за своїм психічним станом ОСОБА_15 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; у період правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, не виявляв ознак психічного розладу, за своїм психічним станом у зазначений період міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. Згідно описової частини висновку, про обставини кримінального правопорушення підозрюваний розповідає відповідно до своїх показань, які надав під час досудового розслідування (т.2 а.с. 129-131);

- висновком судово-психіатричного експерта відносно ОСОБА_14 від 19.05.2020, згідно якого за своїм психічним станом ОСОБА_14 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; у період правопорушення, в скоєнні якого підозрюється він не виявляв ознак психічного розладу, за своїм психічним станом у зазначений період міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. Згідно описової частини висновку, про обставини кримінального правопорушення підозрюваний розповідає відповідно до своїх показань, які надав під час досудового розслідування та заперечує свою причетність до вбивства, вказуючи, що лише був свідком кримінального правопорушення (т.2 а.с. 134-136);

- висновком судово-психіатричного експерта №127 від 08.09.2020, згідно якого ОСОБА_17 під час вчинення та на теперішній час усвідомлював та керував своїми діями. В описовій частині висновку експерта щодо обставин кримінального правопорушення підозрюваний розповідає, що ОСОБА_19 посварився із товаришем та почав його душити, при цьому він в цей час тримав потерпілого за ноги, а потім вколов йому щось невідомого походження, вбивати нікого не хотів, все вийшло раптово. (т.3 а.с. 33-34);

- висновком судово-психіатричного експерта №342 від 12.08.2020, проведеного по протоколу та відеозапису слідчого експерименту з ОСОБА_14 , згідно якого комунікативна діяльність ОСОБА_14 характеризується недостатньою психологічною конгруентністю, тобто такою, що свідчить про наявність у нього внутрішньо суперечливих моделей (схем мислення) власної поведінки стосовно пояснень ним особливостей обставин події, про які він повідомляє. Ознак психологічного впливу (чи тиску) з боку вербального (мовного) та невербального (інтонаційно, жестово-знакового) з боку учасників слідчого експерименту на ОСОБА_14 не визначено. Усі запитання, які були поставлені учасниками слідчих дій ОСОБА_14 мали переважно уточнюючий характер. Інтонації поставлених запитань були рівні, вони не містять емоційного залучення. Побудова слідчого експерименту дала можливість ОСОБА_14 відповідати у вільному темпі і довільній формі. (т.3 а.с. 57-58);

- висновком судово-психіатричного експерта №343 від 12.08.2020, проведеного по протоколу та відеозапису слідчого експерименту з ОСОБА_15 згідно якого комунікативна діяльність ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту із застосування відеозапису характеризується психологічною конгруентністю, тобто такою, що свідчить про відсутність у нього на той період внутрішньо суперечливих моделей (схем мислення) власної поведінки стосовно пояснень ним особливостей обставин подій, про які він повідомляє. Вказана особливість є психологічною підставою, що дозволяє визнати йогоповедінку як самостійну. Ознак психологічного впливу (чи тиску) з боку вербального (мовного) та невербального (інтонаційно, жестово-знакового) з боку учасників слідчого експерименту на ОСОБА_15 не визначено. Усі запитання, які були поставлені учасниками слідчих дій ОСОБА_15 мали переважно уточнюючий характер. Інтонації поставлених запитань були рівні, вони не містять емоційного залучення. Побудова слідчого експерименту дала можливість ОСОБА_15 відповідати у вільному темпі і довільній формі. (т.3 а.с. 62-64);

- даними про речові докази та іншими матеріалами у їх сукупності.

Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає вину обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого їм злочину доведеною у повному обсязі, а тому їх дії правильно кваліфіковано за п. 12 ч.2 ст.115 КК України, так як вони за попередньою змовою групою осіб вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В суді обвинувачений ОСОБА_15 визнав свою вину частково, не оспорюючи фактичні обставини подій щодо місця та часу, повідомив, що вчинив злочин самостійно, але обмовляв обвинувачених ОСОБА_14 та особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, під тиском співробітників правоохоронних органів. Обвинувачений ОСОБА_14 заперечував свою причетність до вчинення злочину, вказував на недоведеність його вини органом досудового розслідування, при цьому приховував відомості щодо вчинення злочину ОСОБА_15 , а показання у ході досудового слідства надавав під фізичним та психологічним тиском співробітників правоохоронних органів.

При цьому, суд критично оцінює такі твердження обвинувачених, як такі, що спрямовані на уникнення та пом`якшення відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються сукупністю належних, достовірних та допустимих доказів в провадженні, які зазначені раніше, та у своєму взаємозв`язку безсумнівно спростовують їх показання.

Так, судом встановлено, що показання потерпілої та свідків у суді, матеріали проведених слідчих експериментів з обвинуваченими, їх показання в суді, результати оглядів, дані за результатами опитувань із застосуванням поліграфу, а також висновки та дані судових експертиз прямо вказують на те, що злочин вчинили обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, домовились про вбивство ОСОБА_16 . ОСОБА_14 розпочав конфлікт з потерпілим ОСОБА_16 , наніс останньому удар в обличчя, внаслідок чого повалив на ліжко та почав душити подушкою, чим пояснюється відсутність синців в області шиї потерпілого. ОСОБА_15 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підтримуючи дії ОСОБА_14 , розуміючи їх наслідки, тримали потерпілого для подолання його опору з метою полегшення заподіяння йому смерті, яку призвела механічна асфіксія.

Зважаючи на об`єктивні обставини, встановлені судом, тобто характер дій обвинувачених та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, використаний при цьому спосіб застосованого насильства шляхом душіння та утримання потерпілого ОСОБА_16 , суд вважає доведеним спільний умисел ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на заподіяння смерті ОСОБА_16 .

З суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 115 КК України, може бути лише умисним.

Згідно ч. 22 Постанови № 2 Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події.

Про умисел обвинувачених та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на позбавлення життя потерпілого свідчить і їх поведінка, адже після знерушення потерпілого вони продовжили свої протиправні дії, необхідні для доведення свого умислу до кінця, з місця скоєння кримінального правопорушення зникли та переховувалися.

Такі дії обвинувачених та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, які вирізняються своєю узгодженістю та цілеспрямованістю, раптовістю та чітким спрямуванням на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, його утримання та удушення, з подальшим зникненням із місця події, підтверджують наявність умислу на спільне вбивство за попередньою змовою групою осіб.

Надаючи кримінально-правову оцінку діянням обвинувачених та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, суд враховує, що згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», вчиненим за попередньою змовою групою осіб (п. 12 ч. 2 ст. 115 КК) умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання. За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це, тощо.

Суд виходить з того, що ОСОБА_15 , хоча і не вчиняв дії, якими безпосередньо була заподіяна смерть ОСОБА_16 , але будучи об`єднаним з ОСОБА_14 єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконав частину обсягу дій, які вони вважали необхідним для реалізації спільного умислу.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про відсутність у обвинувачених та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, попередньої змови на вчинення умисного вбивства, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, обвинувачені знайомі між собою, під час виникнення конфлікту скоординували та спільно направили свої дії проти потерпілого, що фактично свідчить про наявність у них попередньої змови.

Крім цього, суд вважає безпідставними твердження обвинувачених та їх захисників щодо недопустимості окремих доказів, зібраних з грубим порушенням норм КПК України. Не встановив суд істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні, про що стверджували обвинувачені та захисники, у тому числі і права на захист обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Досліджені в судовому засіданні письмові докази, зокрема, огляди місця події та трупа потерпілого, протоколи слідчих експериментів з обвинуваченими, протоколи пред`явлення свідкам для впізнання за фотознімками, протоколи за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій, ряд судово-медичних та психіатричних експертиз, речові докази відповідають вимогам щодо їх отримання, проведення, у тому числі з дозволу суду та оформлення, а також повністю узгоджуються з іншими доказами, не викликають сумнівів у суду.

Так, огляди місця події та трупа були проведені з дозволу власниці квартири ОСОБА_21 , про що остання не заперечувала в судовому засіданні та проставила підпис в протоколі, як і інші учасники. Дані процесуальні дії проведені відповідно до вимог ч. 3 ст.214 КПК України.

Аудіо-, відео контроль ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в умовах ІТТ - з дозволу слідчих суддів Апеляційного суду м. Києва, з дотриманням вимог до їх проведення. Усі матеріали кримінального провадження були відкриті сторонам відповідно до вимог КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, підтверджується відповідними протоколами та розписками.

Статтею 89 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за загальним правилом питання допустимості доказів суд вирішує під час оцінки доказів у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Допустимим доказом визнається доказ, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (ч. 1 ст. 86 КПК України).

Частиною 1-3 ст. 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України, в ході судового розгляду встановлено не було. Порушень положень Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Всі докази, покладені в основу даного рішення, надані стороною обвинувачення, зібрані відповідно до вимог чинного законодавства. Обвинуваченими ОСОБА_15 та ОСОБА_14 або їх захисниками не оскаржувались рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб в порядку ст. ст. 206, 303 КПК України. Так само як і не надано жодного доказу на підтвердження своєї правової позиції.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Зазначені висновки експертів суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам Закону України «Про судову експертизу», КПК України, відповідних Інструкцій та Правил, порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено. Питання, що виникли під час дослідження експертиз, зокрема щодо механізму настання смерті потерпілого, також були роз`яснені експертом в судовому засіданні.

Правдивість та об`єктивність показань потерпілої, свідків, які були допитані судом, не викликають сумнівів, оскільки ці докази підтверджено сукупністю інших безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів. Свідки не були очевидцями події.

Так, аналізуючи показання свідка ОСОБА_25 та протокол пред`явлення їй осіб для впізнання за фотознімками, встановлено наявність двох понятих при пред`явленні за фотознімками, їх ПІБ, підпис, проте свідок змогла пригадати лише одного понятого, внаслідок сплину тривалого проміжку часу, однак це не свідчить про недопустимість протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками, разом з тим, свідок чітко вказала, що добровільно впізнавала трьох осіб, а саме обвинувачених.

Обставини, повідомлені свідком, яка не була очевидцем події, не заперечувались сторонами.

Аналізуючи висновок судово-медичної експертизи трупа та доводи сторони захисту щодо порушень під час виконання вказаної експертизи, суд звертає увагу на те, що при дослідженні трупа потерпілого ОСОБА_16 виявлено такі зовнішні ушкодження: в отворах носа і рота виявлена невилика кількість рідкої крові з домішкою слизу, на слизовій оболонці верхньої і нижньої губи справа, в проекції зубів, на фоні плямистих темно-фіолетових крововиливів знайдено по одній лінійно-звивистій рані довжиною 1,6 см і 2 см, глибиною до 0,3-0,4 см, краї рани нерівні з крововиливами. Кров також була на футболці потерпілого. На шиї пошкоджень не виявлено та при внутрішньому дослідженні трупа вказується, що в підшкірній клітковині шиї макроскопічно видимих крововиливів не виявлено, це свідчить про те, що видимих слідів удушення на тілі потерпілого не було, зокрема синців від слідів пальців рук чи здавлена шиї мотузкою, іншим предметом.

Поясненнями експерта ОСОБА_26 , який проводив вказану експертизу, наданих ним під час допиту в суді, підтверджується той факт, що удушення потерпілого відбувалось через подушку, з одночасним закриттям отворів носа і рота та притисненням її до обличча тупим предметом, враховуючи перелом підязикової пістка щитоподібного хряща та наявністю відтиска зубів на губах померлого.

Експерт вказує, що це не підтвержує їх отримання таким чином чи можливість їх отримання тільки в такий спосіб, це свідчить про те, що і за допомогою використання інших предметів (м`яких) також отримання цих тілесних ушкоджень не виключається, як і при обставинах удушення з подушкою, які демонстрували підозрювані під час слідчих експериментів.

При цьому, суд критично ставиться до показаннь ОСОБА_15 в суді, який вказав, що душив потерпілого руками, що не можливо, враховуючи відсутність на шиї синців та крововиливів.

У ході судового розгляду обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_14 заявляли про застосування до них з боку працівників поліції фізичного та психологічного впливу з метою незаконного отримання доказів на досудовому слідстві, однак, вказані обставини були перевірені судом, та не знайшли свого підтвердження, зокрема, в ході дослідження матеріалів провадження, фотофіксації та відеозаписів слідчих дій за участю обвинувачених та їх захисників. Жодний процесуальний документ не містить зауважень учасників, у тому числі і обвинувачених чи їх захисників під час його оформлення. Разом з тим, згідно висновків судово-психіатричного експерта, на обвинувачених не здійснювалось впливу та тиску під час проведення слідчих дій.

Кримінальне провадження №0001818 від 15.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, за фактом перевищення службових повноважень працівниками Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, було закрито 10.11.2020 слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, що не оскаржувалось ОСОБА_14 та його захисником. (т.9, а. с. 108)

Твердження обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника щодо отримання працівниками поліції зізнань шляхом фізичного насилля та неналежного виконання своїх обов`язків захисника за дорученням спростовуються тим, що будь-яких зізнавальних показань щодо себе ОСОБА_14 не надавав та, не зважаючи на зміну захисників, під час досудового розслідування повідомляв ідентичні обставини скоєння злочину, начебто свідком якого він став.

Крім того, необхідно звернути увагу, що під час слідчого експерименту ОСОБА_14 повідомляє про спосіб задушення потерпілого за допомогою подушки, що є аналогічним показанням ОСОБА_15 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, наданих ними під час слідчих експериментів. При вказаних слідчих експериментах підозрюваними відтворюється однаковий механізм спричинення потерплому тілесних ушкоджень, а саме подушкою та рукою, якою вона притискається до обличчя та шиї померлого. Однак при слідчих експериментах з ОСОБА_15 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підозрювані відтворюють однакові обставини кримінального правопорушення, а при слідчому експерименті з ОСОБА_14 , останній відтворює себе як свідка, а роль особи, яка безпосередньо душить потерпілого, перекладає на особу на ім`я ОСОБА_36 , при тому, що ОСОБА_15 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повідомляють про те, що на місці кримінального правопорушення були лише втрьох та потерпілий, а про особу на ім`я ОСОБА_36 згадують як про особу, яка зі слів ОСОБА_14 могла замовити вбивство потерпілого та заплатити йому за це йому кошти. Дана версія судом не перевірялась, так як не охоплена межами пред`явленого обвинувачення.

Доводи захисту та обвинувачених щодо недоведеності вини останніх, а також незаконності отримання та складання певних доказів суд розцінює як такі, що дані з метою пом`якшення покарання та уникнення обвинуваченими відповідальності за вчинене, а тому оцінює їх критично і не може прийняти до уваги, оскільки вони є надуманими, не логічними та спростовуються фактичними обставинами провадження.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані та перевірені докази у їх сукупності, розглядаючи провадження в межах пред`явленого обвинувачення, суд кваліфікує дії ОСОБА_14 та ОСОБА_15 як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вчинили закінчений, умисний, особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Як особи, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 характеризуються посередньо, не працювали, не одружені, осудні (висновки судово-психіатричного експерта від 19.05.2020), на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебувають, не судимі.

Обставин, що пом`якшували б покарання обвинувачених, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, суд визнає вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння, про що не заперечували ОСОБА_15 та ОСОБА_14 та встановлено в ході досудового розслідування.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження, думки державного обвинувачення та потерпілої, суд вважає за необхідне призначити як ОСОБА_14 так і ОСОБА_15 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням на строк, необхідний для можливого виправлення і перевиховання обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених, оскільки їх виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 115 КК України, є особливо тяжким, внаслідок якого настала смерть людини, даних, що істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду не надано.

Згідно з вимогами ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Обвинувачені знехтували цими гарантіями та, діючи умисно, за попередньою змовою, позбавили життя особу, наслідки чого не мають зворотного характеру та в жодний спосіб не можуть бути усунені.

При призначенні розміру покарання, суд враховує відношення обвинувачених до вчиненого, які вину не визнали та не розкаялись, роль клжного, жорстокий та цинічний характер їх дій під час вчинення кримінального правопорушення.

Обрані обвинуваченим такі вид та міра покарання, за глибоким переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам провадження, але й їх особам, є обґрунтованими та будуть необхідними і достатніми для їх можливого виправлення, перевиховання, та будуть відповідати цілям покарання.

Зважаючи на встановлені обставини та міру покарання, яку призначає суд, а також те, що ризики, вказані в ухвалі суду від 27 листопада 2025 року, не змінилися та не відпали, суд вважає, що запобігання їм неможливе шляхом застосування іншого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, а тому до набрання вироком законної сили залишає запобіжним заходом обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 тримання під вартою.

Цивільний позов в провадженні не заявлений.

Долю речових доказів та процесуальних витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 100, 124 КПК України.

Арешти, накладені ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва від 07.04.2020 та 08.04.2020 на речі, вилучені під час огляду місця події та затримання підозрюваних, які визнані речовими доказами, долю яких вирішує суд відповідно до вимог ст.100 КПК України, зважаючи на те, що метою арешту було забезпечення збереження речових доказів, згідно з положеннями ч.4 ст.174 КПК України, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_14 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_14 у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор», - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_14 рахувати з 01 квітня 2020 року, тобто з моменту затримання.

ОСОБА_15 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_15 у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор», - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_15 рахувати з 01 квітня 2020 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь держави в рівних частинах процесуальні витрати на залучення експертів:

- за проведення дактилоскопічної експертизи, в розмірі 2355 грн. 15 коп.;

- за проведення судової психологічної експертизи, в розмірі 16018 грн. грн. 10 коп.

Речові докази:

- два чеки поповнення та два фіскальні чеки, подушку, чотири сліди папілярних візерунків, біологічні сліди у вигляді волосин, подовжувач, вилучені в ході проведення оглядів місця події, зрізи нігтьових пластин та змиви з рук потерпілого - знищити;

- мобільні телефони «Meizu» та «Samsung», мобільний телефон «Samsung» білого кольору з сім-карткою оператора «Київстар», мобільний телефон «Honor», карту пам`яті об`ємом 8 гб, обгортку від сім-картки оператора «Vodafone» - повернути за належністю.

Арешти, накладені ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва від 07.04.2020 та 08.04.2020 на майно та речі, які визнані речовими доказами та долю яких вирішив суд, - скасувати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, захисникам та прокурору, не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми у судовому засіданні.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді