У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/4534/25

№ 1-кп/183/1788/25

11 вересня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №000099 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка Василівського району Запорізької області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця, призваного по мобілізації, на посаді солдату резерву взводу солдатів 101 запасної роти у військовому званні солдат військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

У провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою, вказавши, що є всі підстави для продовження строку тримання під вартою ще на 60 днів, оскільки ризики, які були враховані судом при обрані йому запобіжного заходу тримання під вартою, на сьогодні не зменшились.

Прокурор вказав, що у відповідності до ст. 177 КПК України, метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинувачуваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), про що свідчить те, що ОСОБА_4 на даний час обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України передбачає лише позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років. Разом з тим, ОСОБА_4 є військовослужбовцем, розуміє, що у разі визнання його судом винним у вчиненні вказаного злочину його може буде засуджено судом до позбавлення волі, тому, враховуючи його нестійкі соціальні зв`язки, існує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 мешкає на одній території наметовому містечку військової частини НОМЕР_1 зі свідками у кримінальному провадженні та потерпілим, а тому матиме реальну можливість впливати на свідків та потерпілого з метою змусити їх змінити свої показання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

16 липня 2025 року ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 12 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикиЄвропейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого, у разі визнання обвинуваченого винуватим, останньому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними та не зменшились ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено в достатній мірі існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності у ОСОБА_4 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, дійшов висновку, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_4 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, а саме як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому в умовах воєнного стану, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розміру застави в кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинуваченого, заслухавши прокурора, вислухавши думку захисника, обвинуваченого, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України необхідно продовжити без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 376 КПК України, суд,

постановив :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 07 листопада 2025 року включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити для виконання начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 16 вересня 2025 року о 13.00 год.

Суддя ОСОБА_1