№ 1-кп/755/1709/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002922 від 10.09.2025 року та № 0002948 від 12.09.2025 року, які об`єднані в одне, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого неофіційно механіком, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 22 години 18 хвилин 09 вересня 2025 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи у порушення п. 8.8 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-XII від 17.06.1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 662 від 21.08.1998 року, придбав промислово виготовлену гранату РГО, яку почав зберігати без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння, зберігання вибухових речовин, почав зберігати при собі промислово виготовлену гранату РГО без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне носіння та зберігання вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 , утримуючи промислово виготовлену гранату РГО направився за адресою м. Київ, пр-т. Воскресенський, 25, чим вчинив незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, 10 вересня 2025 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Сірожупальників, 30, у в присутності двох понятих, було вилучено: підривач типу УДЗ та промислово виготовлену гранату РГО, яка є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, відповідно до висновку експерта СЕ-19/111-25/57228-ВТХ від 23.09.2025 року.

Зокрема, 09 вересня 2025 року, приблизно о 22 годині 18 хвилин, ОСОБА_4 , перебував за адресою: м. Київ, проспект Воскресенський, 25, де в цей час перебували на східцях біля вхідної двері до барбершопу «СТРІТС» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Перебуваючи у вказаному вище місці та в зазначений вище час між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відбувся словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та в цей час, у ОСОБА_4 виник протиправний умисел на погрозу вбивством ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою вчинення погрози вбивством, бажаючи викликати у потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 побоювання за своє життя, взявши до рук ручну осколкову гранату РГО з підривачем УДЗ з маркуванням на корпусі «РГО А-ІХ-І 107-17-88», тримаючи її в руках, висмикнув чеку запала з неї, підійшов до ОСОБА_6 на відстань одного метра, здійснив погруз вбивством, запевняючи, що підірве дану гранату, увіряючи, що вона не учбова, та, що у разі вибуху, у діаметрі 200 метрів нікого в живих не буде, створивши таким чином, з урахуванням обставин та характеру дій, погрозу для життя, яку останні сприйняли як реальну. Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_4 усвідомивши, що його знімають на мобільний телефон, відійшов від потерпілих на відстань 10 метрів та зробив рухи руками, що сприйнялися потерпілими, як кидання ручної осколкової гранати РГО їх бік, після чого, потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали втікати з місця події, адже сприйняли дії ОСОБА_4 , як жбурляння ручної осколкової гранати РГО в їх бік, а ОСОБА_4 , отримавши бажаний результат на погрозу для життя потерпілих та розуміючи, що останні сприйняли погрозу як реальну, припинив свої протиправні дії та пішов з місця події.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України визнав повністю, дав визнавальні показання щодо обставин вчиненого, зазначаючи що розуміє, що його дії були умисними, а обставини, зазначені в обвинувальних актах, а саме: місце, час, спосіб вчинених правопорушень, відповідають дійсності, шкодує про вчинене, щиро кається, запевняючи, що у подальшому нічого протиправного вчиняти не буде.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколів прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09.09.2025 року; висновку експерта СЕ-19/111-25/57228-ВТХ від 23.09.2025 року; постанов про визнання речових доказів у кримінальному провадженні від 10.092025 року 12.09.2025 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне придбання, носіння, зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу,тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 263 КК України.

Зокрема, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми діями вчинив погрозу вбивством, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 129 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є проступком та тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, одружений.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, жалкує, що так сталося, раніше не судимий,), наявності пом`якшуючої обставини, а також промову прокурора в судових дебатах про те, що обвинуваченого можливо звільнити від відбування покарання з випробовуванням, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 129 КК України - 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити остаточно ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обрано.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи СЕ-19/111-25/57228-ВТХ від 23.09.2025 року в розмірі 5 348 гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: DVD-R диск з відеозаписом подій від 09.09.2025 року о 22 годині 18 хвилин за адресою: м. Київ, проспект Воскресенський, 25, - залишити й матеріалах провадження;

- балон сірого кольору з написом «ТЕРЕН-4», змиви з підривача та корпусу гранати, ізоленту чорного кольору, що упаковані до спец пакетів NPU5037631, NPU5037453, NPU-1429309 та передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити;

- корпус гранати РГО, підривач типу УДЗ «107-17-88», які направлені для знищення до УВТС ГУ НП у м. Києві - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: