Справа № 343/1150/25
Провадження № 11-кп/4808/92/26
Категорія ч.1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Долинського районного суду від 04 листопада 2025 року, відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вважає, що вирок Долинського районного суду необхідно змінити та призначити його підзахисному більш м`яке покарання.

Зазначає, що при призначенні судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 належним чином не було враховано те, що після затримання він активно сприяв розкриттю злочину, зізнався у його вчиненні, частково відшкодував завдану моральну шкоду потерпілому.

Вказує, що потерпіла сама прийшла до помешкання обвинуваченого і почала звинувачувати його у крадіжці із її господарства нутрій, чого він не робив. Його підзахисний необдумано піддався збігу обставин, наміру умисно позбавити життя не мав, по місцю проживання характеризується позитивно.

Просить вирок Долинського районного суду від 04.12.2025 року змінити, призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання, оскільки призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення воді на строк 12 років.

Строк відбування покарання вказано обчислювати з 04 січня 2025 року з часу фактичного затримання, зараховано в строк відбування покарання час його перебування під вартою з 04 січня 2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день перебування під вартою за один день позбавлення волі.

До набрання вирком законної сили раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави 84 110, 02 грн. відшкодування витрат за проведення в даному кримінальному провадженні експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство, тобто умисно протиправно заподіяв смерть іншій людині, за наступних обставин.

04 січня 2025 року близько 15.00 год., знаходячись в помешканні за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, протиправно заподіяв смерть іншій людині - своїй сусідці ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прийшла до нього додому з`ясувати обставини зникнення її нутрій. Це питання розлютило ОСОБА_9 і в нього раптово виник умисел протиправно позбавити життя ОСОБА_12 . Реалізовуючи цей умисел, він руками та ногами наніс потерпілій множинні удари в ділянку голови та тулуба, зокрема, в ділянку голови не менше п`яти ударів, в ділянку грудної клітки - не менше двох ударів, в ділянку правої кисті руки - не менше двох ударів, в ділянку лівої кисті руки - не менше семи ударів. Під час вчинення цих протизаконних дій ОСОБА_12 намагалася захищатися, прикриваючись руками, однак, не витримавши фізичної сили, з якою нападник наніс їй вказані удари, впала на підлогу. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_9 пішов на вулицю, де взяв до рук сокиру, після чого повернувся в приміщення будинку за місцем свого проживання, де з прикладенням значної фізичної сили наніс вищевказаним знаряддям злочину шість ударів по голові ОСОБА_12 , чотири з яких обухом сокири, а два - рубаючою (гострою) частиною, в результаті чого спричинив потерпілій відкриту черепно-лицьову травму з переломами кісток склепіння та основи черепа, кісток лицьового скелета, з крововиливами під м`які мозкові оболонки та в речовину мозку з ділянками її руйнування, рубаними та забійними ранами, синцями в ділянках обличчя, від яких остання померла на місці події.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 заперечив, вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні його підзахисному покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необгрунтованими.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за скоєний злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому вигляді й розмірі, яке з урахування ступеня тяжкості скоєного злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, та й іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до загальної частини цього кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення зобов`язують суд при призначені покарання врахувати не лише ступінь тяжкості скоєного злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого судом визнано вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Окрім цього, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, а саме те, що він має середню освіту, неодружений, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Сторона захисту в поданій апеляційній скарзі зазначає, що у його підзахисного не було наміру умисно позбавляти життя потерпілу, ОСОБА_12 сама прийшла до його помешкання і почала звинувачувати у крадіжці із її господарства нутрій, чого він не робив.

Апеляційний суд вважає дані твердження сторони захисту безпідставними та необгрунтованими, оскільки як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 діяв умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, протиправно заподіяв смерть ОСОБА_12 . Характер, локалізація та кількість тілесних ушкоджень завданих потерпілій, зокрема численні удари по життєво вважливих ділянках тіла, у тому числі із застосуванням сокири, повністю спростовують версію про випадковість події.

Посилання сторони захисту на те, що саме потерпіла спровокувала у обвинуваченого таку реакцію не заслуговують на увагу, оскільки його дії явно виходять за межі будь якого допустимого реагування. Залишення місця події, повернення із знаряддям злочину та продовження насильницьких дій свідчать про сформований умисел на позбавлення життя іншої особи.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відповідно і підстав для висновку про можливість застосування ст. 69 КК України.

Призначення більш м`якого покарання за інкримінований злочин не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як необґрунтовану. Доводи апеляційної скарги поданої захисником ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано Франківської області від 04 листопада 2025 року щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же термін з часу вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5