Справа № 309/3408/25
Провадження № 1-кс/309/569/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Хуст

Слідчий суддя Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 сторін кримінального провадження, слідчого СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 прокурорів Хустської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 розглянувши клопотання слідчого СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000587 від 22 вересня 2025 р. щодо кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, не працюючого, раніше не судимого ,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 вернувся в суд з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, не працюючого, раніше не судимого .

Клопотання обґрунтоване тим, що 21 вересня 2025 року, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, із корисливих мотивів, вступив в попередню змову невстановленими досудовим розслідуванням особами, які безпосередньо шляхом контактування з іншими невстановленими особами займались організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України та на автомобілі марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 повинен був під`їхати до раніше обумовленого з невстановленими особами місця на околиці смт. Вишково, Хустського району та забрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_4 . для подальшого переправлення через державний кордон, яким у зв`язку із введенням на території України «Воєнного стану» і обмеженням виїзду за кордон осіб чоловічої статі з числа громадян України віком від 22 до 60 років, у зв`язку з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69 "Про загальну мобілізацію", заборонено виїзд за кордон, та які мали намір виїхати за межі України, шляхом незаконного перетину державного кордону, поза межами пункту пропуску, за що повинні були отримати грошові кошти в сумі 9000 доларів США з кожного .

21 вересня 2025 року біля 04 год., ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих мотивів, на автомобілі марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 під`їхав до околиці смт. Вишково, Хустського району, де на нього чекали ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та здійснюючи організацію незаконного переправлення через державний кордон України, надав вказівку сісти до салону вказаного транспортного засобу та повідомив, що будуть рухатись у напрямку державного кордону України з метою подальшого їх переправлення, при цьому ОСОБА_6 повідомив, що останні повинні діяти по його вказівках та слухати його поради, за що організатори даного переправлення повинні були отримати грошові кошти в сумі по 9000 доларів США з кожного.

В подальшому, ОСОБА_6 здійснюючи перевезення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 рухаючись у напрямку державного кордону України з Республікою Румунія був викритий працівниками Державної прикордонної служби та затриманий разом з особами, які намагалися незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ..

Вказані дії, ОСОБА_6 , кваліфіковано, як кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, тобто незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Так, 23 вересня 2025 ОСОБА_6 ,затримано в порядку ст. 208 КПК України.

При цьому, 23 вересня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянину України, проживаючому АДРЕСА_2 , раніше не судимому.

Відповідно до ст. 176 КПК України до підозрюваних осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду, та не вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та можливість призначення міри покарання у вигляді позбавлення волі, обрати відносно ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не представляється можливим.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає собою перебування підозрюваного під виховним впливом людей, близьких по роботі, місцю проживання або пов`язаних між ними родинними зв`язками. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що встановити осіб з оточення підозрюваного які викликають довіру в органу досудового розслідування не має, а тому відносно останнього не представляється обрати запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Враховуючи також той факт, що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дає йому змогу в подальшому уникнути кримінальному переслідуванню, переховуванню від органів досудового розслідування та уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім цього, на розгляді у Хустському районному суді знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України по якому під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також, 29 жовтня 2024 року до Хустського районного суд скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України по якому під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

17 квітня 2025 року до Хустського районного суд скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

12 червня 2025 року до Хустського районного суд скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України по якому під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у виді застави у розмір 242240 гривень.

Відповідно до ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція статті яких передбачає позбавлення волі.

Підозрюваний ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який відповідно до ч. 3 ст. 332 КК України передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених у п.1, п.2 та п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинив тяжкий злочин в умовах воєнного стану, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, розуміючи які наслідки це створює останній може уникати притягнення його до відповідальності. Так, у справі «Титаренко проти України» Європейський суд, серед іншого, зазначив, що серйозність висунутих обвинувачень та поведінка обвинуваченого, в тому числі ризик переховування від органу досудового розслідування (суду) може свідчити про необхідність тримання під вартою останнього, в тому числі протягом тривалого часу та не свідчить про порушення конвенційних прав.

- може знищити або спотворити докази вчиненого злочину, а саме речові докази які на даний час органом досудового розслідування не встановлені, в тому числі грошові кошти отримані від незаконної діяльності та інші невстановлені на даний час речові докази, що доводять його причетність до вчинення вказаного злочину та у зв`язку з не встановленням всіх спільників;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, щодо зміни їхніх показів на судовому розгляді. Зокрема, ОСОБА_6 , може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до свідків даного кримінального правопорушення, оскільки останній знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може відшукати свідків даної події, чинити на них психологічний вплив з метою примусити їх до зміни або відмови від своїх показів, а також схиляти свідків, до дачі неправдивих показань про вчинення останнім кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що їхні покази зможуть призвести до притягнення її до кримінальної відповідальності, що в сукупності унеможливить повноту, всебічність та неупередженість при розслідуванні даного кримінального провадження;

Вищенаведене не дає підстав органу досудового розслідування звертатися до суду із більш м`яким запобіжним заходом відносно підозрюваного ОСОБА_6 , так як вони не забезпечать виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , варто врахувати положення рішення Європейського суду з прав людини у справі Фераро-Браво проти Італії від 14.03.1984, де, серед іншого зазначено, що затримання і тримання під вартою особи під вартою, безумовно, допустимі не тільки у випадках доведеності факту вчинення злочину і його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою попереднього розслідування, досягнення мети якого служить тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France рішення від 26 червня 1991 р.) зазначив: «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу».

Частиною 4 ст. 183 КПК України вичерпно перераховано підстави за яких слідчий суддя при застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не застосовувати до підозрюваного заставу.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Отже, при визначенні розміру застави, з урахуванням обставин кримінального правопорушення та у зв`язку з отриманням значної суми винагороди за незаконне переправлення осіб через державний кордон України підозрюваним ОСОБА_6 , а також враховуючи той факт що відносно ОСОБА_6 вже визначався розмір застави у двох кримінальних провадженнях, які перебувають на розгляді Хустського районного суду, одне з яких за аналогічним кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.3 ст. 332 КК України, тому необхідно визначити розмір застави більший ніж передбачено п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав вказаних у його мотивувальній частині, зокрема враховуючи наявність у даному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, а саме те, що ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення санкція за скоєння якого передбачає лише покарання у вигляді реального позбавлення волі, що в своїй сукупності вказує на те, що він будучи обізнаним з мірою покарання перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В судовому засіданні ОСОБА_6 його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення клопотання. Адвокат ствердив, про необхідність негайного звільнення підозрюваного з під варти, оскільки його було затримано ще 21 вересня 2025 р. , а отже він перебуває під вартою понад строки , які визначені КПК України . Крім того, сторона обвинувачення просить визначити ОСОБА_6 заставу у розмірі 900 прожиткових мінімумів доходів громадян, що є непомірним для підозрюваного.

За таких обставин, слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, приходить до наступного.

Органами досудового розслідування підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст.332 КК України за вище наведених обставин.

За вказаним фактом, відомості по матеріалах було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате розслідування провадження, в ході якого підозрюваному, повідомлено про підозру у вчинені вказаного злочину та подано до слідчого судді дане клопотання про обрання запобіжного заходу, аналізуючи яке на дотримання положень КПК України слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Слідчим суддею, на час порушеного у клопотанні питання, про підозрюваного встановлено такі відомості: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 одружений, не працюючий, раніше не судимий.

Також в судовому засіданні встановлено, що на даний час в провадженні Хустського районного суду відносно ОСОБА_6 перебувають

Підозрюваній у цьому провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України

Відповідно, аналізуючи указані фактори у цьому провадженні слідчий суддя ураховує, що застосування до підозрюваного будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Тобто, вимога щодо розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином; вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

З урахуванням того, що (1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України ), а (2) слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Проаналізувавши долучені до даного клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, у якому йому повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності указують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що цей підозрюваний, міг вчинити правопорушення.

Уважати підозру явно не прийнятною, не дивлячись на пояснення захисту, усе ж таки не можливо, так як, на їх противагу стороною обвинувачення надано не менш важливі дані (протоколи слідчих дій) та які усе ж таки указують на те, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною, у той, час як оцінка наданих доказів, з точки зору їх належності та допустимості, не у питанні вірогідності причетності особи до певного діяння, а наявності факту вини, має бути забезпечена судом.

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Щодо ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, то слід відмітити метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час, як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного, та з його урахуванням слідчий суддя погоджується з висновком про наявність ризиків впливу, переховування та перешкоджання.

Оцінюючи наявність цього ризику вплив у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину у якому останній підозрюється, він може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та свідків та дослідження їх судом.

Реальним на переконання слідчого судді є і ризик переховування, адже наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)), а у даному конкретному випадку, такий ризик є обґрунтованим, оскільки він належним чином умотивований слідчим, прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема такий (ризик) є дійсним не тільки, однак у тому числі і в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Дійсним є такий ризик і у розрізі того, що перебуваючи на свободі будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, а також враховуючи , що в провадженні суду перебувають декілька кримінальних проваджень, у вчиненні яких він обвинувачується, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Як наслідок є дійсними обставини визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя, враховує той факт, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор довів наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України, уважає за доречне застосувати відповідний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначаючи строк дії такого типу заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя ураховує, що відповідно до ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Разом з цим , слідчий суддя не може взяти до уваги твердження сторони захисту про необхідність негайного звільнення з під варти ОСОБА_6 , оскільки з матеріалів справи, зокрема протоколу затримання від 23 вересня 2025 р. вбачається, що ОСОБА_6 було затримано 23 вересня 2025 р. о 00 год. 05.хв. , а не 21.09.2025 р. як вказує сторона захисту.

Разом з тим, враховуючи обставини справи, слідчий суддя вважає за можливе на даній стадії процесу визначити підозрюваному заставу.

При визначенні її (застави) розміру слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах … 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У контексті обставин цього кримінального правопорушення слідчий суддя вважає про існування випадку за якого слідчий суддя дійшов до висновку, що застава має бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відносно ОСОБА_6 у провадженні суду перебуває шість кримінальних проваджень, з яких у двох де він обвинувачується, в тому числі і за ч.3 ст. 332 КК України, був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливості внесення застави, які були внесені ОСОБА_6 . Однак, після внесення застави та вийшовши з під варти, ОСОБА_6 знову підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України , а тому на переконання слідчого судді існують підстави визначити розмір застави, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя вважає, що застава в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна буде забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Така сума (застави) оцінена враховуючи дані про особу та її поведінку, іншими словами, розмір застави обумовлюється слідчим суддею тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Щодо питання доречності покладення обов`язків з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, то слід відмітити таке.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, в ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно з урахуванням установлених обставин цього кримінального провадження на переконання слідчого судді слушним є покладення на підозрюваного у разі унесення застави наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого прокурора та суду; повідомляти слідчого прокурора та суд про своє місце проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Адже саме вони будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, у зв`язку з чим не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000587 від 22 вересня 2025 р. щодо кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, не працюючого, раніше не судимого задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з 23 вересня 2025 року до 21 листопада 2025 року включно.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.

Визначити заставу у розмірі 908 400грн. (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень) грн., що становить 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої станом на 01 січня поточного року 3028 грн., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний рахунок :

Отримувач коштів - ТУ ДСА України в Закарпатській області;

Код отримувача (код ЄДРПОУ) 26213408;

Банк отримувача ДКСУ м. Київ ;

Код банку отримувача (МФО) 820172;

Рахунок отримувача UA 0018501

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на ОСОБА_6 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого прокурора та суду; повідомляти слідчого прокурора та суд про своє місце проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_6 що у разі внесення застави, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Ужгородського слідчого ізолятора Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Ужгородського СІЗО негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 з-під варти та повідомити усно і письмово Хустський районний суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_3 та прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

Повний текст ухвали виготовлено 29 вересня 2025 року.

Слідчий суддя

Хустського районного суду: ОСОБА_1