ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи стосовно якої

застосовано примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 16 жовтня 2025 року, якою змінено застосування примусового заходу медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 16 жовтня 2025 року змінено застосування примусових заходів медичного характеру призначених ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року, та змінених ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2025 року, відносно ОСОБА_7 , і переведено його для подальшого примусового лікування до закладу з надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Мотивуючи прийняте рішення суд послався на те, що дійсно, ОСОБА_7 має психічне захворювання параноїдну шизофренію, на даний час у стані стійкої ремісії, дані про його агресивну поведінку відсутні, відповідно до шкали HCR-20V3 ризик насильства є низьким та останній не заперечує необхідність продовження лікування у майбутньому, а відтак враховуючи анамнез хвороби ОСОБА_7 , та те, що на цей час особливої суспільної небезпеки він не представляє, продовження примусового медичного лікування у психіатричному закладі з посиленим наглядом не потребує, суд дійшов висновку, що для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру і проведення комплексу реабілітаційних заходів до ОСОБА_7 може бути застосовано надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так прокурор зазначає, що суд приймаючи рішення про зміну примусових заходів відносно ОСОБА_7 не надав належної оцінки тому, що останній у стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вересні 2023 року дочекався, коли на зупинку громадського транспорту прибуде маршрутний автобус, сів поруч з водієм, через деякий час підійшов до останнього, та цілячись в область шиї вистрілив з пневматичної гвинтівки, але втратив координацію й куля потрапила в обличчя потерпілого. Вказані події мали певний суспільний резонанс, що висвітлювалися ЗМІ. Разом з цим, прокурор зазначає, що суд не надав належної оцінки висновку комісії лікарів психіатрів №1099 від 29.09.2025, який не містить обґрунтування та даних про видужання особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, конкретних позитивних змін у стані здоров`я пацієнта, та не підтверджує усунення чинників значної суспільної небезпеки для хворого та оточуючих на час огляду та складання цього висновку, що не відповідає Інструкції про порядок складання висновку. До того ж вказаний висновок не містить обґрунтування зміни застосування примусового заходу медичного характеру особі, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, внаслідок яких відпала необхідність у раніше застосованих заходах, й суду не надано конкретних даних щодо психічного стану пацієнта, за якими він потребує зміни цих заходів. Таких чинників, які б свідчили про усунення суспільної-небезпеки ОСОБА_7 не зазначено і представником лікарні, який до того ж в судовому засіданні пояснив, що стан ОСОБА_7 є стабільним й в нього відсутні значні поліпшення.

Звертає увагу прокурор і на пояснення самого ОСОБА_7 в судовому засіданні, який зазначав про те, що до скоєнного ним суспільно-небезпечного діяння він ставить нормально, скоїв його спонтанно, настанов на лікування в майбутньому не висловлював, а лише зазначив, що хворіє тимчасово, ліки приймає поки знаходиться в лікарні.

За вказаних обставин прокурор вважає, що суд допустив неповноту судового розгляду, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про задоволення заяви представника лікарні.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора, захисник подав заперечення, в яких вказує на законність та обгрунтованість висновків суду першої інстанції та просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду, якою змінено застосування примусового заходу медичного характеру стосовно ОСОБА_7 на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги та з підстав, викладених в ній, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

ОСОБА_7 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Виходячи зі змісту статті 19 Закону України Про психіатричну допомогу питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Частиною 2 статті 514 КПК України визначено, що зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги, який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ №7 від 03 червня 2005 року, при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру суд, за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби - призначити судово-психіатричну експертизу.

Таким чином, законом визначено обов`язковий обсяг документальних доказів, які повинен дослідити суд першої інстанції для вирішення питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру й відповідно до приписів ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу та ст. 95 КК України такими доказами є заява представника закладу з надання психіатричної допомоги, який надає особі психіатричну допомогу та висновок лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

При цьому, аналіз зазначених норм права вказує на обов`язок суду ретельно перевірити всі обставини справи та змінити примусові заходи медичного характеру, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я зникли раніше існуючі підстави для їх застосування.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Як видно з матеріалів провадження ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року, яку залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.12.2024, щодо ОСОБА_7 , застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 , змінено застосування примусових заходів медичного характеру та переведено його у заклад з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

17.11.2023 був госпіталізований до ДФ СЗНПД ДУ ІСП МОЗ України, з 25.04.2025 по теперішній час перебуває у відділенні з посиленим наглядом.

06.10.2025 представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» звернувся до суду з заявою про зміну застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

До вказаної заяви було долучено висновок комісії лікарів-психіатрів комісії лікарів-психіатрів № 1099 від 29.09.2025 року, відповідно до якого комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку про доцільність зміни ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру з посиленого нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Вказаний висновок мотивований тим, що в результаті проведеного обстеження лікарями встановлено, що протягом тривалого часу, з квітня 2024 року, під впливом активної медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами, психічний стан пацієнта залишається стабільним, що виражається у відсутності продуктивної психопатологічної симптоматики, емоційно-вольових порушень. Настрій рівний. В поведінці спокійний, впорядкований. Емоційні реакції контрольовані пацієнтом за силою та частотою. Призначене лікування приймає без заперечень, погоджується з його необхідністю. Усвідомлює наявність у себе психічного розладу, правильно називає його прояви. Виказує стійкі настанови на прийом підтримуючої терапії в майбутньому, спостереження у лікаря психіатра амбулаторно. Вірно оцінює скоєне суспільно небезпечне діяння, розуміє його протиправність та тяжкість. Позитивно налаштований на виписку з лікарні, будує реальні плани на майбутнє. Відповідно до шкали HCR-20V3: ризик насильства у майбутньому низький, ризик серйозної фізичної шкоди низький, ризик неминучого насильства низький. Викладене свідчить про усунення небезпеки для оточуючих шляхом збереження тривалого стабільного психічного стану ОСОБА_7 , як наслідок активних психофармакотерапевтичних та реабілітаційних заходів.

Задовольнивши зазначену заяву, суд в ухвалі послався лише на висновок комісії лікарів-психіатрів № 1099 від 29.09.2025 року, процитувавши його зміст.

Проте, апеляційний суд вважає такі мотиви суду недостатніми для висновків про задоволення заяви про заміну примусових заходів медичного характеру з госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що за матеріалами провадження примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом були застосовані до ОСОБА_7 в 25.09.2024 році, й з 25.04.2025 з по теперішній, на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2025 року ОСОБА_7 , перебуває в ДФ СЗНПД ДУ ІСП МОЗ України у відділенні з посиленим наглядом.

При цьому, підставою для зміни ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру й переведення його для подальшого примусового лікування до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом, була заява, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 389 від 10 квітня 2025 року, в якому було зазначено про те, що під впливом активної медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами редукувались розлади сприйняття. Маячних ідей активно не виказував. Нівелювались емоційні розлади з нестійкістю, дратівливістю. Протягом тривалого часу психічний стан пацієнта залишався стабільним. Продуктивна психопатологічна симптоматика (розлади сприйняття, маячення) не поновлювались, був спокійний, упорядкований в поведінці, без агресивних, аутоагресивних тенденцій, почав формально погоджуватись з тим, що саме психічний розлад став причиною скоєння СНД. Сформувалося усвідомлення пацієнтом наявності у нього хронічного психічного захворювання, яке потребує тривалого нагляду лікаря-психіатра. Відповідно до шкали HCR-20v3 ризик насильства у майбутньому помірний. Викладене свідчить про повне усунення особливої небезпеки пацієнта для оточуючих. Враховуючи вищевикладене, пацієнт особливої небезпеки для оточуючих не становить.

Вищезазначені висновки комісії лікарів-психіатрів є фактично ідентичними за своїм змістом та суттю, при цьому в одному випадку комісія лікарів психіатрів вважала, що до ОСОБА_7 доцільно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з посиленим наглядом, а в іншому у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Тобто у в квітні 2025 року році ОСОБА_7 ще потребував застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з посиленим наглядом, а у вересні 2025 року, за аналогічних обставин - у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

При цьому матеріали провадження не містять в собі будь-якого обґрунтування конкретних обставин, які зумовили такі істотні зміни у психічному стані ОСОБА_7 менше ніж за півроку з урахуванням встановленого йому діагнозу параноїдна шизофренія.

За таких обставин, судом також не було досліджено анкета оцінювання особи, щодо якої застосовуються примусові заходи медичного характеру за шкалою HCR-20 Version 3, відповідно до якої відбувалось оцінювання ОСОБА_7 , з огляду на те, що за майже аналогічних мотивів в квітні 2025 та в вересні 2025 року за шкалою HCR-20v3, було встановлено різні ступені ризику насильства у майбутньому.

При цьому, суд першої інстанції не надав належної оцінки і поясненням ОСОБА_7 , в судовому засіданні, який не висловлював жалю з приводу вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, а лише вказував на те, що вистрілив у людину, оскільки прихворів тимчасово, чув голоси, та представника установи ОСОБА_9 , яка не назвала конкретних чинників усунення суспільної небезпеки, та зазначала про те, що з часу зміни застосування примусових заходів медичного характеру та переведення його на посилений режим, не відмічалось продуктивної психосимптоматики, стан залишався стабільним.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи заяву, не врахував тривалість стаціонарного лікування ОСОБА_7 в психіатричному закладі та характер і тяжкість вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння.

Таким чином, суд першої інстанції не надав належної оцінки цим суперечностям, не перевірив належним чином обгрунтованість висновку комісії лікарів-психіатрів №1099, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про необхідність задоволення заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, та про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції..

Під час нового розгляду, суд має з`ясувати всі обставини справи, ретельно перевірити доводи прокурора та сторони захисту, врахувати вимоги наведених норм права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є обгрунтованою, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 16 жовтня 2025 року, якою змінено застосування примусового заходу медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4