ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 , поданою в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 18 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 серпня 2025 року за №0000726, задоволено клопотання прокурора й застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 13 жовтня 2025 року, підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю РФ, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення і покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Водночас слідчий суддя на підставі п.2 ч.4 ст.185 КПК України дійшов висновку про необхідність застосування зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 18 серпня 2025 року та застосувати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя належним чином не мотивував постановлене рішення та не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність заявлених ризиків і неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, який не залишив місце ДТП і почав надавати допомогу ОСОБА_10 , не заперечує своєї винуватості у вчиненні ДТП, не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, не судимий, є особою працездатного віку, є адвокатом, має: постійні місце проживання та місце роботи, за якими характеризується позитивно, міцні соціальні зв`язки, матір похилого віку на утриманні, ряд захворювань, перерахував 10 000 гривень на адресу ОСОБА_11 (чоловіка ОСОБА_10 ) з метою відшкодування витрат на поховання ОСОБА_10 , має намір і в подальшому відшкодовувати завдану його діями шкоду; сторона обвинувачення не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які би свідчили про те, що ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху, які спричинили смерть ОСОБА_10 , саме в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; вчинене ним кримінальне правопорушення є необережним.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що СУ ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 серпня 2025 року за №0000726 (а.п.6).

Досудовим розслідуванням установлено, що 15 серпня 2025 року приблизно о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ЗАЗ VIDA», н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п.п.2.9 «а», 18.1 ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Івана Мазепи зі сторони вул. Алмазної в напрямку вул. 23 Вересня в м. Полтава, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу навпроти буд.№26 по вул. Івана Мазепи в м. Полтава, на якому в той час переходила проїзну частину зліва направо щодо напрямку руху транспортного засобу пішохід ОСОБА_10 , проявив неуважність, діючи необережно, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого вчинив наїзд на ОСОБА_10 , що спричинило її смерть, яка настала від отриманих нею тілесних ушкоджень.

16 серпня 2025 року керівник Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть ОСОБА_10 (а.п.36-40).

18 серпня 2025 року сторона обвинувачення звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам (а.п.1-31).

Слідчий суддя, задовольнивши клопотання прокурора, застосував ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів (а.п.52).

Слідчий суддя вказав, що зазначені в клопотанні обставини необхідності затосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, й у висновках, які зробила сторона обвинувачення, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Розглядаючи ж клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим від 5 до 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 10 років, особу підозрюваного, який не судимий, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків за місцем проживання, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Факт керування ОСОБА_8 транспортним засобом і вчинення ним ДТП, у результаті якого настала смерть ОСОБА_10 , за встановлених у повідомленні про підозру місця, дати й часу не оспорюється та підтверджено в апеляційній скарзі, підтриманій стороною захисту в судовому засіданні апеляційної інстанції. Не заперечується стороною захисту і необхідність застосування підозрюваному запобіжного заходу.

Разом з цим, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного вище тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема: даними протоколу огляду трупу ОСОБА_10 зі слаідами крові, яка отримала тілесні ушкодження, від 15 серпня 2025 року (а.п.7); протоколу огляду місця ДТП від 15 серпня 2025 року, в якому зафіксовані обставини здійсненого ОСОБА_8 наїзду на пішохода ОСОБА_10 на пішохідному переході на проїзній частині навпроти буд. АДРЕСА_2 (а.п.8-12); даними медичного висновку №326 від 15 серпня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_8 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі (а.п.15); показаннями свідка ОСОБА_13 (лікаря), які містяться в протоколі його допиту від 15 серпня 2025 року, про те, що 15 серпня 2025 року до медичного закладу поліцією було доставлено для здійснення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_8 , у якого були: різкий запах алкоголю з порожнини рота, загальмована поведінка, змазана мова, гіперемоване обличчя, хиткість у позі Ромберга, порушення точності виконання координаційних проб, тремтіння рук. Підозрюваний скарг на момент огляду не висловлював, своїми діями відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (а.п.19); протоколу затримання ОСОБА_8 в порядку п.2 ч.1 ст.208 від 15 серпня 2025 року, в ході чого, при цьому, підозрюваний підтверджував факт керування ним автомобілем (а.п.22-23), та іншими доказами в кримінальному провадженні.

Водночас колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу. Окрім того, варто зазначити правові позиції Верховного Суду, викладені, зокрема, в постановах від 15 березня 2018 року у справі №372/2291/16-к та 03 грудня 2019 року у справі №571/1436/15-к, за змістом яких у кримінальному провадженні не виключається можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину проти безпеки руху й експлуатації транспорту в стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»). Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, має місце в досліджуваній ситуації.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності встановлених ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою забезпечення кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що особа, яка володіє і керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та мають неухильно виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, не допускати проявів їх ігнорування, оскільки це може заподіяти шкоду здоров`ю та життю невизначеного кола осіб - учасників дорожнього руху.

При цьому, як убачається зі змісту медичного висновку №326 від 15 серпня 2025 року та показань свідка ОСОБА_13 (лікаря), які містяться в протоколі його допиту від 15 серпня 2025 року, ОСОБА_8 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, що спростовує доводи сторони захисту та свідчить про його ухилення від виконання законної вимоги.

Усупереч доводам сторони захисту, даних (медичних висновків) щодо неможливості перебування підозрюваного під вартою чи неналежного надання йому медичної допомоги перевіркою матеріалів справи не виявлено й стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України ОСОБА_8 не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, хоча з необережності, але тяжкого, пов`язаного з грубим порушенням одночасно декількох вимог ПДР України, керуванням ним джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння та здійсненням наїзду на пішохода на пішохідному переході, в результаті чого настали невідвторотні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 , що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

З викладеного вище вбачається, що слідчий суддя, в ході прийняття рішення про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, про що порушувала питання сторона захисту в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Колегія суддів, окрім врахованого слідчим суддею, враховує те, що підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, обіймає посаду провідного інженера групи майна та непрофільних активів БМФ «Укргазпромбуд», є адвокатом, має матір похилого віку, перерахував 10 000 гривень на адресу ОСОБА_11 із метою відшкодування витрат на поховання ОСОБА_10 , однак ці дані з урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не є достатньою і мотивованою підставою для його зміни.

Пунктом 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Ураховуючи встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння проти безпеки руху й життя людини, що спричинив загибель ОСОБА_10 , наведені вище підстави, передбачені ст.178 КПК України, на думку апеляційного суду, слідчий суддя правильно не визначив розмір застави підозрюваному.

Отже, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , подану в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 18 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4