ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/329/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - бездіяльність слідчого, прокурора
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/329/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2025 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні №0000287 від 21.05.2025,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2025 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні №0000287 від 21.05.2025.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на подачу апеляційної скарги посилаючись на те що лише після отримання повного тексту ухвали та ознайомлення з її змістом зміг подати вказану скаргу. Також просить скасувати ухвалу закону та постановити нову ухвалу, якою відкрити провадження за його скаргою на бездіяльність першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_8 .

Вважає що ним була подана скарга у відповідності до вимог ст. 303 КПК України, яка прямо передбачає можливість оскарження бездіяльності прокурора, що полягає у невчиненні ним процесуальних дій у визначений законом строк.

Вказує на те, що прокурор не виконав ухвалу суду від 13.11.2025 року, не розглянув його скаргу у триденний строк, не повідомив про результати її розгляду, чим порушив вимоги ст. 22, 28, 110112, 308 КПК України. На думку апелянта, така бездіяльність є очевидною, а подана скарга підлягає розгляду слідчим суддею в порядку, визначеному ст. 303 КПК, у зв`язку з чим відмова у відкритті провадження є незаконною.

Крім того, апелянт вважає, що слідчий суддя неправильно визначив момент початку перебігу триденного строку на виконання ухвали слідчого судді від 13.11.2025, оскільки хибно пов`язав його перебіг з датою виготовлення її повного тексту 18.11.2025 року. Наголошує на тому що відповідно до ст. 376 КПК України судове рішення є обов`язковим до виконання з моменту проголошення, а тому строк її виконання сплив 16.11.2025 року оскільки ні норми КПК України, ні практика Верховного Суду не пов`язують початок перебігу такого строку з моментом отримання чи вручення повного тексту судового рішення.

Вважає неправильним висновок суду про недоведеність факту отримання ухвали прокурором посилаючись на те що нормами КПК України не покладено на потерпілого обов`язку доводити факт ознайомлення прокурора з ухвалою слідчого судді оскільки контроль за надходженням і виконанням судових рішень покладений на орган прокуратури (ст. 36 КПК України), а судове рішення є обов`язковим до негайного виконання відповідно до ст. 129-1 Конституції України. На думку апелянта, прокурор не може виправдовувати невиконання ухвали тим, що він її не отримав.

Обгрунтовує вимоги тим, що слідчий суддя неправомірно звузив зміст його скарги, помилково зазначивши, що вимога зобов`язати прокурора виконати ухвалу слідчого судді не підлягає розгляду. На його переконання, невиконання ухвали суду є проявом бездіяльності прокурора, яка прямо передбачена предметом оскарження за ст. 303 КПК України. Апелянт стверджує, що внаслідок цього він був безпідставно позбавлений права на судовий контроль, гарантований ст. 21 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказує на те, що слідчий суддя безпідставно не застосував вимоги ч. 1 ст. 304 КПК України, оскільки у разі відповідності скарги вимогам ст. 303 КПК України суд був зобов`язаний відкрити провадження. На думку апелянта, суд фактично підмінив зміст скарги, неправильно її кваліфікував та помилково застосував ч. 4 ст. 304 КПК, необґрунтовано відмовивши у відкритті провадження.

Також зазначає, що оскаржуваною ухвалою йому, як скаржнику та потерпілому, незаконно відмовлено у доступі до правосуддя, чим порушено його право на ефективний судовий захист, гарантований ст. 21 КПК України, ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає що строк на апеляційне оскарження рішення слідчого судді пропущено ОСОБА_7 з поважних причин, оскільки він мав можливість ознайомитись із оскаржуваною ухвалою від 21.11.2025 року через систему Електронний суд лише 25.11.2025 року, що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи, тоді як апеляційна скарга була подана до суду 27.11.2025 року.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Тому главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

При цьому, вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого та/або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні до слідчого судді, наведений у п.п. 1-11 ч. 1 статті 303 КПК України. Зазначений перелік не підлягає розширеному тлумаченню, оскільки скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не охоплюються вищенаведеною нормою, не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду на іншій стадії кримінального провадження - зокрема, під час підготовчого провадження згідно з правилами статей 314-316 КПК України.

Частиною 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя вправі відмовити у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Таким чином, бездіяльність, пов`язана із нездійсненням процесуальних дій, які слідчий чи прокурор зобов`язаний здійснити, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.303 КПК України, може бути оскаржена виключно щодо тих процесуальних дій, які слідчий чи прокурор безумовно зобов`язані вчинити саме у визначений КПК України строк, але з різних причин їх не вчиняє.

Із змісту скарги, поданої ОСОБА_7 до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, вбачається, що останній оскаржує бездіяльність першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_8 , яка полягає у невиконанні ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2025.

Як зазначалось раніше, ч. 1 ст. 303 КПК України передбачений вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, який розширеному тлумаченню не підлягає та, як наслідок, позбавляє процедуру скарження процесуальних рішень певної невизначеності.

Зазначений перелік не містить можливості оскарження слідчому судді бездіяльності прокурора щодо невиконання ухвали слідчого судді.

Натомість, колегія суддів звертає увагу на те, що чинним кримінальним законодавством України окремо передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання судового рішення, яке набрало законної сили (ст. 382 КК України).

За встановлених обставин, враховуючи те, що фактично заявник ОСОБА_7 оскаржує бездіяльність прокурора щодо невиконання ухвали слідчого судді, можливість оскарження якої вимогами ст. 303 КПК України не передбачена, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою прийнято відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України та, як наслідок, відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, у зв`язку з чим доводи заявника про необґрунтовану відмову у відкритті провадження у справі є безпідставним.

Водночас ч. 2 ст. 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Оскільки слідчий суддя відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 з тих підстав що вона не підлягає оскарженню в апеляційному порядку колегія суддів вважає що посилання слідчого судді на визначення початку перебігу триденного строку виконання ухвали слідчого судді, якою скасовано постанову прокурора про відмову у задоволенні скарги на недотримання розумних строків не впливає суть прийнятого рішення.

Посилання заявника на те, що ні КПК України, ні практика Верховного Суду не пов`язують початок вказаного строку з моментом вручення повного тексту ухвали, загалом відповідає змісту закону, однак для виконання ухвали прокурором необхідним є ознайомлення із її змістом, а доказів, що він отримав текст ухвали у день постановлення, заявник не наводить.

Аргумент апелянта щодо того, що суд безпідставно вимагав доведення факту ознайомлення прокурора з ухвалою, також не є однозначним. Дійсно, КПК не покладає на потерпілого обов`язку доводити такий факт, проте за відсутності доказів вручення або доведення ухвали до відома прокурора слідчий суддя має право оцінити, чи настало для прокурора зобов`язання виконувати судове рішення у конкретний строк.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що ухвала слідчого судді обмежила його доступ до правосуддя та позбавила його права на судовий контроль, гарантований ст. 21 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування, чітко визначений у ч. 1 ст. 303 КПК України.

Перевіряючи доводи скаржника про те, що слідчий суддя підмінив зміст скарги та не надав їй належної оцінки, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки слідчий суддя розглянув питання в межах наданих йому законом повноважень, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України. Виходячи з того, що скарга була подана на рішення, яке не підлягає оскарженню, слідчий суддя не мав правових підстав досліджувати інші матеріали чи оцінювати додаткові аргументи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 постановлена з дотриманням вимог статей 303, 304 КПК України.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ним ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись вимогами статтями 303, 304, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2025 року про про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні №0000287 від 21.05.2025 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді