Провадження 1кп/712/472/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси Черкаською перебуває кримінальне провадження №0000179 від 03.06.2025 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . В обґрунтування клопотання зазначено, що що в порядку ст. 208 КПК України 02.10.2025 ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.10.2025 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, тобто до 30.11.2025. 30.10.2025 обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України направлено до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2025 строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено до 25.01.2026. На момент обрання запобіжного заходу встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час продовжують існувати. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуються тим, що обвинувачений, усвідомлюючи свою вину та невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років (тяжкий злочин), може ухилятись від явки до суду з огляду на те, він не бажає виконувати конституційний обов`язок із захисту Вітчизни та демонструє негативний приклад для інших військовослужбовців своєї військової частини. Також встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0012063 від 27.12.2024 за фактом дезертирства ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема військовослужбовців своєї військової частини, які надали викривальні покази щодо вчиненого ним злочину, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід судового розгляду. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений є військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, тобто в подальшому не з`являтися на службу до військової частини з метою ухилення від військової служби. Крім того, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 раніше неодноразово вже притягувався до кримінальної відповідальності, а після нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, знову вчинив умисний злочин передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти продовження строку тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку обвинуваченого.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою продовжити, змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою і підставою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.10.2025 року застосовано до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 30.11.2025 включно без визначення розміру застави.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15.10.2025 року ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2025 року скасовано. Ухвалено нову ухвалу, якою клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 задоволено частково. Застосовано до ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 30 листопада 2025 року.

Визначено ОСОБА_5 заставу 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120,00 гривень, з покладанням обвязків, що визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Соснівського районного суд ум. Черкаси від 25.11.2026 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 на 2 ( два ), тобто по 25 січня 2026 року включно із визначенням суми застави 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120,00 гривень.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено, що на даний час продовжують існувати ризики, які були враховані Черкаським апеляційним судом при обранні запобіжного заходу, а саме: ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовуються тим, що обвинувачений, усвідомлюючи свою вину та невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років (тяжкий злочин), може ухилятись від явки до суду з огляду на те, що він не бажає виконувати конституційний обов`язок із захисту Вітчизни та демонструє негативний приклад для інших військовослужбовців своєї військової частини. Також встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0012063 від 27.12.2024 за фактом дезертирства ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Також продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема військовослужбовців своєї військової частини, які надали викривальні покази щодо вчиненого ним злочину, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід судового розгляду.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК), суд вважає, що даний ризик продовжує існувати та обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 може створювати штучні докази та підбурювати осіб, зокрема, з числа військовослужбовців своєї військової частини, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій.

Стороною обвинувачення також доведено, що продовжує існувати ризик вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК). Цей ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, тому у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, тобто в подальшому самовільно залишати військову частину з метою ухилення від військової служби.

Крім того, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 раніше неодноразово вже притягувався до кримінальної відповідальності, а після нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, знову вчинив умисний злочин передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тобто, фактично, інститут запобіжного заходу введений у кримінальний процес для того, щоб саме запобігати спробам неналежної процесуальної поведінки обвинувачених.

Оцінюючи особу ОСОБА_5 , з врахуванням вимог ст. 178 КПК України, можна дійти висновку, що характер та обставини вчинених обвинуваченим правопорушень характеризують його як особу, що не має достатніх моральних цінностей, схильну до вчинення кримінальних правопорушень.

Так, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: нехтування конституційним обов`язком кожного громадянина із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, Статутами ЗСУ, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують порядок проходження військової служби через особисту недисциплінованість.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до п. 5 ч. 2. ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Таким чином, з метою запобіганням ризиків, які були враховані при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які продовжують існувати в рамках даного кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120,00 гривень та покладанням на нього обов`язків, які визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Суд вважає неможливим застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, у порівнянні з триманням під вартою, а саме: особисте зобов`язання; особисту поруку; домашній арешт, оскільки вищевказані запобіжні заходи за своєю сутністю та характером не зможуть запобігти вищеперерахованим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді триманні під вартою відносно обвинуваченого, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Керуючись ст. ст.177-178, 331, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 2 ( два ) місяці з дня винесення даної ухвали, тобто по 22 березня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_5 розмір застави 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120,00 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), та у разі внесення якої покласти на нього зобов`язання:

1) прибувати до суду за викликом;

2) не відлучатися з с. Петропавлівка, Городищенського району, Черкаської області суду;

3) повідомляти прокурора та суд, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 діб.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 22.01.2026 року.

Повний текст ухвали проголошено 23.01.2026 року о 11 годині 00 хвилин.

Головуючий: