У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про арешт майна

12 січня 2026 року м. Володимир

Слідчий суддя Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Володимирі, клопотання старшого слідчого СВ Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 01.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2026 року слідчий СВ Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Володимирського міського суду Волинської області із клопотанням, належним чином погодженим із прокурором, про арешт майна.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 був обізнаний про те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, термін дії якого неодноразово продовжувався, востаннє Верховною Радою України на засіданні 16.04.2025 ухвалено Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від №4524-IX від 15.04.2025, яким затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.07.2025 № 478/2025, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 07.08.2025 строком на 90 діб. Також ОСОБА_4 у силу введення воєнного стану відомо про оголошення мобілізації в Україні та запровадження обмеження виїзду за її межі військовозобов`язаних громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах правового режиму воєнного стану в Україні, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордон України та розуміючи порядок перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009, Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 26.03.1994, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вирішили організувати незаконне переправлення осіб поза встановленими пунктами пропуску державного кордону України за грошову винагороду.

Надалі, 13.10.2025 ОСОБА_6 дізнавшись у ході телефонної розмови з ОСОБА_7 про намір останнього виїхати за межі України, запропонував організувати його незаконне переправлення через державний кордон України поза встановленими пунктами прикордонного пропуску до Республіки Білорусь за грошову винагороду в сумі 7000 доларів США.

Після цього, 24.10.2025 ОСОБА_6 у ході телефонної розмови з ОСОБА_7 підтвердив останньому свій намір організувати та здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України до Республіки Білорусь за грошову винагороду шляхом переведення останнього поза встановленими пунктами прикордонного пропуску, одночасно надаючи поради та вказівки, у тому числі щодо наявності спорядження і речей, необхідних для перетину державного кордону України. З цією метою повідомив ОСОБА_7 про необхідність його прибуття 25.10.2025 за адресою: АДРЕСА_1 з метою зустрічі з ОСОБА_4 , котрий в подальшому мав організувати його переправлення за проханням ОСОБА_6 .

Водночас, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.10.2025, ОСОБА_4 в свою чергу запропонував ОСОБА_5 спільно здійснити незаконне переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України поза встановленими пунктами прикордонного пропуску до Республіки Білорусь за грошову винагороду в сумі 7000 доларів США на його автомобілі марки «SKODA YETI», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на що ОСОБА_5 погодився.

Надалі ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , 25.10.2025 близько 08 год. 50 хв., автомобілем марки «SKODA YETI», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , прибули до заздалегідь обумовленого місця зустрічі з ОСОБА_7 , а саме на АДРЕСА_1 .

В подальшому ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи на вулиці за вказаною адресою зустрівся із ОСОБА_7 , після чого останній сів до автомобіля марки «SKODA YETI», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого їх очікував ОСОБА_5 де попередньо надав йому вказівки та поради необхідні для безперешкодного незаконного перетину ним державного кордону України. Надалі прямуючи вказаним автомобілем в напрямку м. Ковель з метою подальшого слідування в м. Сарни, Сарненського району Рівненської області знаходячись в автомобілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діючи спільно та узгоджено між собою, продовжили надавати вказівки та поради ОСОБА_7 під час чого він в присутності ОСОБА_4 передав в руки ОСОБА_5 заздалегідь обумовлену грошову винагороду в сумі 1 500 доларів США за незаконне переправлення його через державний кордон України, після чого їх було зупинено працівниками поліції в селі Верба Володимирського району Волинської області і вони обоє були викриті працівниками правоохоронних органів та відповідно незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_7 було припинено.

01.10.2025 відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000027 від 01.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

25.10.2025 слідчим за погодженням з прокурором складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у власності ОСОБА_4 є наступне майно, а саме:

земельна ділянка з кадастровим номером 071040000:27:011:0044, площею 0,12 га;

будівля «Сіносушилка» (А1), площею 426,1 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

садовий будинок, площею 18,4 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

земельна ділянка з кадастровим номером 071040000:27:011:0039, площею 0,0783 га;

садовий будинок, площею 50,8 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельна ділянка з кадастровим номером 071040000:27:011:0037, площею 0,2547 га;

Слідчий зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Таким чином, з метою забезпечення відшкодування шкоди, необхідно накласти арешт наступне майно, а саме:

земельну ділянку з кадастровим номером 071040000:27:011:0044, площею 0,12 га;

будівлю «Сіносушилка» (А1), площею 426,1 (кв. м), що знаходиться за адресою: вул. Залізнична, будинок 1п, с. Бахів, Ковельського району Волинської області;

садовий будинок, площею 18,4 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

земельну ділянку з кадастровим номером 071040000:27:011:0039, площею 0,0783 га;

садовий будинок, площею 50,8 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельну ділянку з кадастровим номером 071040000:27:011:0037, площею 0,2547 га, що на праві власності належать ОСОБА_4 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_9 в судове засідання також не з`явились, адвокат ОСОБА_9 подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності та відсутності власника майна, проти доводів клопотання не заперечував, проте просив накладати арешт на вказане у клопотанні майно лише із забороною розпорядження та відчуження, оскільки вказане майно використовується у сімейних та комерційних цілях, є джерелом доходу родини ОСОБА_4 , та обмеження у користуванні цим майном складе ряд суттєвих труднощів.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи те, що учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів, у відповідності з ч.4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.

Перевіривши та дослідивши матеріали клопотання та оцінивши їх в сукупності, слідчий суддя вважає його підставним та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділення Володимирського РВП ГУНП у Волинській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 01.10.2025 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

25.10.2025 слідчим за погодженням з прокурором складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_4 є наступне майно, а саме:

земельна ділянка з кадастровим номером 071040000:27:011:0044, площею 0,12 га;

будівля «Сіносушилка» (А1), площею 426,1 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

садовий будинок, площею 18,4 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

земельна ділянка з кадастровим номером 071040000:27:011:0039, площею 0,0783 га;

садовий будинок, площею 50,8 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельна ділянка з кадастровим номером 071040000:27:011:0037, площею 0,2547 га.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий СВ Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капітан поліції ОСОБА_3 , звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, вказує, що метою накладення арешту на майно є забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в цьому кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на цій стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, оскільки також слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати завданням досудового розслідування, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в цьому випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, можливості подальшого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, що належить підозрюваному ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 01.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України- задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно, а саме:

земельну ділянку з кадастровим номером 071040000:27:011:0044, площею 0,12 га;

будівлю «Сіносушилка» (А1), площею 426,1 (кв. м), що знаходиться за адресою: вул. Залізнична, будинок 1п, с. Бахів, Ковельського району Волинської області;

садовий будинок, площею 18,4 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

земельну ділянку з кадастровим номером 071040000:27:011:0039, площею 0,0783 га;

садовий будинок, площею 50,8 (кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельну ділянку з кадастровим номером 071040000:27:011:0037, площею 0,2547 га, що на праві власності належать ОСОБА_4 , із забороною розпорядження та відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10