Справа № 199/8518/25
ВИРОК

іменем України

(на підставі угоди про визнання винуватості)

26 вересня 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000068 від 01.04.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новоявлинка. Краматорського район (колишній Олександрійський район). Донецької області, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, інваліда 3 групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 2 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року, коли особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, на час скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення не мав посвідчення водія.

Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія або яка була позбавлена права на керування транспортним засобом чи здійснила обмін посвідчення водія протягом двох років з дати його видачі, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС.

Оскільки, відповідно п. 5.1 централізоване оформлення, видача, повернення та обмін посвідчень водія здійснюється територіальними сервісними центрами МВС у визначені законодавством строки, ОСОБА_4 , який не мав посвідчення водія, вчинив злочин проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян за наступних обставин, при наступних обставин.

Так, у літку 2024 ОСОБА_4 , з метою незаконного набуття права та керування транспортними засобами категорії «В», через мережу «Інтернет», на невстановленому інтернет сайті, з метою сприяння у виготовленні підроблених документів, надав невстановленій особі свої анкетні дані, які треба було внести при підробленні посвідчення водія НОМЕР_1 , виданим ТСЦ 2341 - 26.06.2023, крім того, надав свою фотокартку, копію свого паспорта й за винагороду у розмірі 8000 гривень домовився щодо спільного виготовлення підробленого водія, тобто вчинив підроблення документу, який видається установою, яка має право видавати такий документ, який надає право, з метою використання його підроблювачем, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Через деякий час, у літку 2024, ОСОБА_4 отримав підроблене посвідчення у поштовому відділені Нової пошти, яке в подальшому використовував.

31.03.2024 року приблизно о 13:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на автомобілі марки «ВА321033» з державним номером реєстрації « НОМЕР_2 », знаходився на узбіччі дороги за адресою с. Петрівка, вул. Вільна, Покровського району, Донецької області, до якого підійшли поліцейські СРПП ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області з метою перевірки документів.

Діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, достовірно знаючи, що посвідчення водія НОМЕР_1 , виданим ТСЦ 2341 - 26.06.2023, за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає зразку бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу, а є підробленим, усвідомлюючи свої протиправні дії, діючи умисно, з метою створити перед працівникам поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія та відповідно і з цим права на керування транспортними засобами категорії «В» і таким чином уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із порушенням, Правил дорожнього руху (ст. 130 КУпАП), надав для перевірки працівникам поліції завідомо підроблене для нього посвідчення водія НОМЕР_1 , виданим ТСЦ 2341 - 26.06.2023 на ім`я ОСОБА_4 , тобто яке є підробленим та, таким чином, використавши завідомо підроблений документ.

В подальшому, при перевірці вищевказаного посвідчення водія НОМЕР_1 , виданого ТСЦ 2341 - 26.06.2023, встановлено, що згідно інформаційної бази даних ЄДР МВС України, дані про отримання ОСОБА_4 посвідчення водія відсутні.

23.04.2025 року у кримінальному провадженні складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України та між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості останнім.

Відповідно до даної угоди обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у кримінальному правопорушенні та обсяг підозри за ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, а саме на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання:

- за ч. 4 ст. 358 КК України один рік обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 358 КК України - один рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді одного року шести місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Без застосування спеціальної конфіскації.

В угоді передбачені наслідки її ухвалення та затвердження, невиконання яких роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_4 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті.

Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, замовив через Інтернет, надав свої дані, фото, та сплатив невідомій особі за отримання підробленого водійського посвідчення, яке в подальшому отримав та пред`явив працівникам поліції.

Суду - ОСОБА_4 також показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, беззастережно і добровільно, повністю визнає свою вину у пред`явленому обвинувачені.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він повністю розуміє та усвідомлює наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.ст. 472, 473 КПК України, згодний з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди та наполягає на затвердженні даної угоди.

За таких підстав суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке виразилось:

- у підробленні документу, який видається установою, яка має право видавати такий документ, який надає право, з метою використання його підроблювачем, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 358 КК України;

- у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тому кваліфікує його дії за вказаними частинами та статтями Кримінального кодексу України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 судом роз`яснено, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, він має права передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Таким чином, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, суд дійшов висновку про відповідність угоди вимогам ст.ст. 470, 472 КПК України, добровільність її укладення, відповідності інтересам суспільства, можливості її виконання та наявності всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Обставини які обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні та прокурор на такі обставини не посилається.

З урахуванням вищевикладеного, а, також, даних, які характеризують особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, тобто: ОСОБА_4 щиро кається, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готовий нести кримінальну відповідальність, крім того, є інвалідом 3 групи, неодружений, дітей немає, характеризується задовільно, відсутня шкода матеріального характеру, обвинувачений не судимий відповідно до ст. 89 КК України, має реєстрацію та постійне місце проживання, не перебуває під наглядом лікаря-психіатра, з 2005 року перебуває під наглядом лікаря-нарколога, відсутні відносно нього інші кримінальні провадження, тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання

- за ч. 4 ст. 358 КК України один рік обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 358 КК України - один рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді одного року шести місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, встановивши відповідно до ст. 76 КК України певні обов`язки, і вважає це доцільним з огляду на наявність декількох обставин, пом`якшуючих покарання, а також, враховуючи, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів як останнім так іншими особами.

Без застосування спеціальної конфіскації.

Під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 витрати на користь держави у загальному розмірі 6815 грн. 52 коп, які пов`язані з залученням експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України та складанням висновку експерта від 12.04.2025 року № СЕ-19/105-24/2423-ДД.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369-371, 468-476, ч. 15 ст. 615 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

Угоду від 23 квітня 2025 року про визнання винуватості між прокурором Покровської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000068 від 01.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 23 квітня 2025 року покарання:

- за ч. 4 ст. 358 КК України один рік обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 358 КК України - один рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75, п. 1 та 2 ч. 1 ст. 76 КК України встановити ОСОБА_4 іспитовий строк 1 (один) рік, та обвинуваченого звільнити від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Без застосування спеціальної конфіскації.

Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ - посвідчення водія НОМЕР_1 , видане ТСЦ 2341 - 26.06.2023 на ім`я ОСОБА_4 , після набрання вироку законної сили, - знищити.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати у загальному розмірі 6815 грн. 52 коп, які пов`язані з залученням експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України та складанням висновку експерта від 12.04.2025 року № СЕ-19/105-24/2423-ДД.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України) та вони мають право оскаржити вирок до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра протягом тридцяти днів з моменту отримання копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

26.09.2025