ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/4903/20 Номер провадження 11-кп/814/439/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001020 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_12 та прокурора Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_13 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 09.06.2023,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова Харківської області, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з 09.06.2023.

На підставі ст. 72 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув?язнення з 22.05.2020 по 09.06.2023, із розрахунку день за день.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Червоний Донець Балаклійського району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого в філії «УГВ-Сервіс» АТ «Укргазвидобування», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з 09.06.2023.

На підставі ст. 72 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув?язнення з 22.05.2020 по 09.06.2023, із розрахунку день за день.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 24 240 грн. 40 коп. майнової та 100 000 моральної шкоди.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів, арешту майна, процесуальних витрат.

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони 10.05.2020 близько 02 год., перебуваючи поблизу буд. 264-н по Салтівському шосе в м. Харкові, діючи умисно, групою осіб, на грунті неприязних відносин, що виникли раптово, нанесли потерпілому ОСОБА_12 не менш, ніж тридцять ударів кулаками обох рук та ногами в ділянки тулуба та голови останнього, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма: синці і садна голови, забиті рани в області надбрівної дуги, верхньої губи, слизової оболонки лівої щоки, множинні переломи кісток лицьового скелета із зсувом (уламкові переломи кісток носу, передніх відділів носової перегородки, чешуї лобової кістки, передньої і задньої стінок лобової пазухи і переднє-медіальних відділів верхніх стінок обох орбіт із зсувом, нижньої стінки правої орбіти з її деформацією і проламуванням параорбітальної жирової клітковини у праву верхнє-щелепну пазуху), лінійний перелом у ділянці чешуї скроневої кістки справа, крововилив під тверду мозкову оболонку у вигляді пластинчатого субдурального крововиливу справа, забій головного мозку, а також тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритого перелому шийки лівої плечової кістки без істотного зсуву.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні за вказаних обставин розбійного нападу на потерпілого, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, з метою заволодіння чужим майном, чим спричинили потерпілому тілесні ушкодження, та заволоділи грошовими коштами в сумі 700 грн та 3 000 доларів США (80 455 грн. 50 коп.), а також пристроєм для куріння IQOS 2.4 PLUS, вартістю 999 грн.

Такі дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК України.

Перекваліфіковуючи діяння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 187 на ч. 2 ст. 121 КК України, місцевий суд зазначив, що поведінка обвинувачених до, під час, та після конфлікту, а також кількість та спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 свідчить, що обвинувачені діяли групою осіб з умислом на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. При цьому у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що у обвинувачених був корисливий умисел та мета заволодіти чужим майном та того, що грошовими коштами та пристроєм для куріння заволоділи саме обвинувачені.

У своїй апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у максимальному розмірі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задовольнити в повному обсязі. Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_12 140 325 грн. 13 коп. майнової та 1 872 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що показання обвинувачених не відповідають дійсності, оскільки удар йому було спричинено ззаду, а тому він не мав можливості зірвати ланцюг з ОСОБА_7 та розтягнути йому воріт футболки, що видно на відеозаписі.

Також вважає, що суд неправильно виклав його показання щодо стану сп`яніння та обставин, за яких розписка про позику коштів не була складена.

Вважає, що протокол його допиту від 18.05.2021 є неналежним доказом, оскільки слідчу дію було проведено не уповноваженою особою, а саме працівником карного розшуку. Крім того, він знаходився у вкрай тяжкому стані, тому не міг думати про викрадені кошти та майно.

Зазначає, що йому не відшкодовано завдані кримінальним правопорушенням збитки, а тому суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання, часткове відшкодування завданої шкоди.

Також вважає, що суд має повністю задовольнити його позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки завдана йому моральна шкода доводиться висновком комісійної психологічної експертизи, якою констатовано зміни в емоційному стані потерпілого.

У своїй апеляційній прокурор просив вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити вирок, яким:

- визнати винуватим ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання старший лейтенант служби цивільного захисту;

- визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд при перекваліфікації діяння не взяв до уваги показання потерпілого, який зазначив, що після побиття ОСОБА_7 відтягнув його на газон, де потерпілий відчув, що хтось перевіряє його кишені. При цьому поряд, окрім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , нікого не було.

Звертає увагу, що свідок ОСОБА_14 підтвердив факт позики ОСОБА_12 грошових коштів 09.05.2020 близько 21 год. без відібрання розписки та те, що наступного дня йому зателефонував потерпілий та повідомив, що вночі його побили та викрали позичені грошові кошти. При цьому показання свідка та потерпілого є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та підстав не довіряти їм немає.

Також суд неправомірно залишив поза увагою показання потерпілого щодо його незадовільного стану після побиття, внаслідок чого він не звертав увагу на викрадене у нього майно.

На апеляційну скаргу прокурора захисник - адвокат ОСОБА_9 подав заперечення, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційних вимог, а вирок суду залишити без змін.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, потерпілого та прокурора, які підтримали вимоги поданих ними апеляційних скарг, обвинувачених та їх захисників, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до п.п. 6, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Стаття 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження. Це означає, що суб`єктивна сторона злочину вимагає наявності прямого або непрямого умислу винного на заподіяння тілесного ушкодження, яке відповідає ознакам тяжкого.

Тобто, основна відмінність умислу в розбої та нанесенні тілесних ушкоджень полягає в меті його здійснення. В обох випадках умисел спрямований на заподіяння шкоди, але при розбої умисел включає мету заволодіти чужим майном за допомогою насильства або погрози ним, тоді як при тілесних ушкодженнях мета - виключно заподіяння фізичної шкоди.

Висновки місцевого суду про необхідність перекваліфікації діяння обвинувачених з ч. 4 ст. 187 на ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Факт спричинення обвинуваченими потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за обставин, викладених у вироку місцевого суду, ніким із учасників провадження не оспорюється.

Доводи потерпілого та прокурора щодо вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розбою не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не заперечували факту спричинення потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, але зазначили, що їх дії були спрямовані лише на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень без мети заволодіння його майном, особистим майном потерпілого не заволодівали.

Об`єктивних даних, що підтверджували б корисливу мету обвинувачених під час вчинення ними нападу на потерпілого та факт заволодіння його майном ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не здобуто.

Так, потерпілий ОСОБА_12 під час допиту у місцевому суді повідомив, що коли він після отриманих тілесних ушкоджень лежав на газоні, а обвинувачені були поряд, відчув, що його кишені хтось поверхнево обмацав, і після цього нападники пішли з місця події.

Тобто, потерпілий не бачив обставин заволодіння його майном, як і не зазначає, що у його кишені проникали та вилучали майно і кошти.

Самого моменту, коли потерпілий виявив зникнення майна, ОСОБА_12 також не вказує. Жодних даних, що свідчили б, що цінності зникли у потерпілого саме під час нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченими, немає.

При цьому потерпілий не повідомив про зникнення у нього речей працівникам поліції, які відразу прибули на місце злочину за викликом сторонніх осіб.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення 18.05.2020 потерпілий також вказав лише про спричинення йому тілесних ушкоджень.

Про зникнення коштів і майна потерпілий вперше вказав лише під час допиту 19.05.2020, тобто через 9 днів після події злочину.

Доводи потерпілого та прокурора про незадовільний стан потерпілого після події злочину, який унеможливив повідомлення ним про заволодіння його майном, не узгоджуються з тим, що ОСОБА_12 не повідомив представнику правоохоронного органу про зникнення у нього значної суми коштів навіть 18.05.2020, під час написання заяви про вчинення злочину.

Доводи потерпілого про недопустимість доказу, протоколу його допиту від 18.05.2020, є безпідставними, оскільки місцевий суд не посилався на такий доказ у вироку. Підстав не брати до уваги заяву потерпілого про вчинення кримінального правопорушення колегія суддів не вбачає.

Обвинувачені стверджують, що тілесні ушкодженні потерпілому ними були спричинені саме на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли, внаслідок провокуючої поведінки потерпілого та його некоректного ставлення до них.

Наявність конфлікту та неприязних відносин, які раптово виникли, не заперечує і сам потерпілий. При цьому, з його показань не вбачається, що обвинувачені висловлювали будь-які вимоги щодо передачі їм грошових коштів чи інших речей, а також не висловлювали будь-яких погроз в разі їх непередання.

Таким чином, дослідженими в ході судового розгляду справи доказами, у тому числі, із показань самого потерпілого, вбачається, що напад обвинуваченими на потерпілого був здійснений не з метою заволодіння його майном, а на ґрунті неприязних відносин, які між ними раптово виникли, внаслідок конфлікту.

Допитані в ході судового розгляду справи свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є інспектор взводу №2 роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції підтвердили факт їх виклику на місце події у зв`язку з спричиненням тілесних ушкоджень двома чоловіками третьому.

Свідок ОСОБА_17 , яка являється мешканкою буд. АДРЕСА_3 , під час допиту в суді, показала, що вона бачила на відеозаписі, як двоє чоловіків на подвір`ї цього будинку били ОСОБА_12 . Надалі вона зберегла відео з камер відеоспостереження будинку та коли до неї звернулися працівники правоохоронних органів, добровільно передала його їм.

Також протоколом огляду від 09.06.2020 відеозапису подій поряд із домоволодінням АДРЕСА_3 , що знаходиться на DVD-диску Alerus 4.7 GB/120min «ХХ1, отриманого від ОСОБА_17 , який був переглянутий та досліджений місцевим судом, зафіксовано факт спільного нанесення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 численних ударів потерпілому ОСОБА_12 . При цьому зазначений відеозапис не містить даних, які могли б підтвердити факт заволодіння обвинуваченими майном потерпілого.

До того ж, під час проведення обшуку місця проживання ОСОБА_7 , автомобіля, який перебував у його користуванні, та місця проживання ОСОБА_8 речей, які б за своїм походженням та ідентифікаційними ознаками могли належати потерпілому, вилучено не було. Зокрема, купюри номіналом 50 та 10 доларів США, виявлені та вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 не могли походити від тих, які нібито були вилучені у ОСОБА_12 , так як зі слів потерпілого та свідка ОСОБА_14 позика в розмірі 3000 доларів США була отримана потерпілим купюрами номіналом по 100 доларів США кожна. Вилучений у ОСОБА_8 пристрій для куріння IQOS чорного кольору А1503 за його ознаками також потерпілому не належить, про що останній ствердив під час проведення його огляду.

Цими протоколами та будь-якими іншими наданими суду доказами не зафіксовано також того, що з моменту вчинення відносно потерпілого кримінального правопорушення, в обвинувачених раптово з`явилися грошові кошти в названій сумі та що вони мали змогу якимось чином на власний розсуд ними розпорядитися.

Оцінюючи мотиви злочинних дій обвинувачених, місцевий суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , діючи групою осіб, мали умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, на що вказує поведінка обвинувачених до, під час та після конфлікту, а також кількість, характер та спосіб нанесення ними тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .

Отже, даних, які б свідчили про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених, сторона обвинувачення суду не надала, а також у апеляційній скарзі належних обґрунтувань не навела. Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин справи діяння обґрунтовано отримало юридичну правову оцінку за ч. 2 ст. 121 КК України.

Цивільний позов у частині стягнення майнової шкоди місцевий суд ухвалив з урахуванням підтверджених майнових витрат потерпілого, пов`язаних із отриманим тілесним ушкодженням. Доводів на спростування цього висновку потерпілий у апеляційній скарзі не наводить.

Оскільки під час судового розгляду факт заволодіння обвинуваченими майном потерпілого не підтверджено, відсутні і підстави для стягнення з обвинувачених на користь потерпілого вартості цінностей, про викрадення яких стверджує потерпілий.

Щодо апеляційних доводів потерпілого про необхідність задоволення його цивільного позову про стягнення моральної шкоди в повному обсязі з урахуванням розміру моральної шкоди відповідно до висновку комісійного психологічного дослідження №22119/28817 від 15.11.2021 в сумі 1 872 000 грн, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.10 ст.101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи чи органу, що здійснює провадження.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, безпосередній причинний зв`язок між неправомірним діянням обвинувачених та завданою моральною шкодою, місцевий суд правильно врахував конкретні обставини справи, а саме, що потерпілий внаслідок протиправних дій обвинуваченого отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого він протягом тривалого часу перебував на лікуванні, було змінено його нормальний життєвий уклад та врахувавши принципи пропорційності, законності, виваженості, розумності та справедливості, врахувавши моральні страждання, які зазнав потерпілий від кримінального правопорушення, правильно стягнув на користь потерпілого солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 100 000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинувачених, колегія суддів враховує характер та обсяг душевних страждань, яких безумовно зазнав потерпілий у зв`язку з ушкодженням здоров`я, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках.

Відповідно до вимог та практики застосування кримінального процесуального, цивільного та цивільного процесуального законів щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що визначений місцевим судом розмір моральної шкоди буде відповідати покладеним в основу статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України принципам розумності, виваженості та справедливості, буде обґрунтованим і достатнім.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України; конкретні обставини вчинення злочину; наслідки, які настали від вчиненого діяння; особи обвинувачених, а саме що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не судимі, не одружені, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають; обставинами, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та часткове відшкодування завданої шкоди та відсутність обставин, що його обтяжують.

Наведені потерпілим доводи про помилкове врахування судом при призначенні покарання обставини, що його пом`якшує, а саме часткового відшкодування завданої злочином шкоди, спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження клопотаннями захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 про долучення до матеріалів справи квитанцій про сплату потерпілому грошових коштів на відшкодування завданої протиправним діянням шкоди.

Оскільки прокурор у своїй апеляційній скарзі не навів підстав для застосування щодо ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання старшого лейтенанта служби цивільного захисту, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд правомірно не застосував зазначене додаткове покарання, вказавши, що обвинувачений під час вчинення протиправного діяння не виконував свої службові обов`язки та не використовував надані йому службові повноваження.

Крім того, під час розгляду справи не встановлено обставин, що дають підстави для пом`якшення чи призначення більш суворого покарання, тому місцевий суд при призначені покарання врахував усі обставини, зазначені учасниками провадження у апеляційних скаргах. Призначене обвинуваченим покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої статті, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційні скарги потерпілого та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 09.06.2023, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими які тримаються під вартою, - у той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4