Дата документу 10.02.2026
Справа № 334/1046/26
Провадження № 1-кс/334/482/26
УХВАЛА

про арешт майна

10 лютого 2026 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000281, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2026 за частиною першою статті 263 КК України,

за участю слідчого ОСОБА_3 , власника (володільця) майна підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного ОСОБА_6 , в якому слідчий просить накласти арешт на майно, виявлене та вилучене 08.02.2026 під час затримання особи в порядку статті 208 КПК України у ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy A55G», імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , з сім-карткою «лайфселл», який належить ОСОБА_4 ; купюри номіналом 500 грн. у кількості 174 шт. (загальною сумою 87000 грн.), імітаційний засіб серія СБ4378203, які ОСОБА_4 отримав після продажу вогнепальної зброї.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про огляд та обставини, якими воно обґрунтоване, підтримала.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти клопотання не заперечували.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.

Відповідно до частини третьої статті 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Згідно з частиною сьомою статті 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: (1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; (2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; (3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; (4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Таким чином відповідно до вимог статей 167, 234, 236 КПК України майно, яке вилучається слідчим, прокурором під час проведення обшуку, повинно мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням. Слідчий, прокурор під час проведення обшуку не мають права вилучати майно, яке безпосередньо не зазначено в ухвалі про дозвіл на обшук та не має жодних ознак зв`язку з розслідуваним кримінальним правопорушенням.

Положеннями частини другої статті 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Слідчими СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000281, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2026 за частиною першою статті 263 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюють прокурори Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 08.02.2026, не маючи передбаченого Законом дозволу, всупереч вимог п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» за № 901-VI11 від 23 грудня 2015 року, Постанови Верховної Ради України за № 2471- XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992р. та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року, придбав у невстановленої досудовим слідством особи вогнепальну зброю, а саме автомат АК-12 з під`єднаним затвором, який почав зберігати без передбаченого законом дозволу з метою збуту за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут вогнепальної зброї, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпеку та наслідки своїх дій, 08.02.2026 ОСОБА_4 спілкуючись у месенджері «Telegram» з ОСОБА_7 (анкетні дані змінено), домовився про збут вказаної вогнепальної зброї за грошові кошти.

08.02.2026 у період часу з 11:00 до 13:30 ОСОБА_4 перевіз на автомобілі «Мітсубісі L200», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вогнепальну зброю, а саме автомат АК-12 з від`єднаним затвором, з місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 на ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , з метою її подальшого збуту ОСОБА_7 (анкетні дані змінено), який який у повному зібраному стані є бойовою нарізною автоматичною вогнепальною стрілецькою зброєю 5,45 мм., автоматом АК-12, заводський номер 823, придатний до стрільби.

08.02.2026 проведений контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, в ході якого приблизно о 13:30 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_7 (анкетні дані змінено) вогнепальну зброю, а саме автомат АК-12, за грошові кошти у сумі 87000 грн, який у конструктивному поєднанні з затвором, який згідно висновку експерта від 10.02.2026 № СЕ-19/108-26/2689-БЛ є бойовою нарізною автоматичною вогнепальною зброєю автоматом Калашнікова «АК-12» калібру 5,45х39 мм, серійний номер НОМЕР_4 , промислового виробництва АТ «Концерн Калашнікова» (РФ), автомат придатний для стрільби.

08.02.2026 ОСОБА_4 був затриманий в порядку, передбаченому статтею 208 КПК України, час фактичного затримання 13 година 40 хвилин. Під час затримання у ОСОБА_4 виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung Galaxy A55G», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою «лайфселл»; купюри номіналом 500 грн. у кількості 174 шт. (загальною сумою 87 000 грн.) - імітаційний засіб серії СБ4378203.

09.02.2026 ОСОБА_4 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, який кваліфікований як незаконне придбання, зберігання, перевезення та збут вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

09.02.2026 вилучене під час затримання ОСОБА_4 майно визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На стадії досудового розслідування у слідчих виникла необхідність в арешті вищевказаного майна, яке необхідне для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя встановив, що мобільний телефон та імітаційні засоби відповідають критеріям, визначеним частиною першою статті 98 КПК України, оскільки мобільний телефон зберіг на собі сліди кримінально протиправних дій, а імітаційні засоби є знаряддям вчинення злочину.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна ОСОБА_4 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим, оскільки вказане у ньому майно є речовими доказами у кримінальному провадженні. У разі його повернення власники майна можуть знищіти, зіпсувати, приховати або відчужити майно, яке має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, оскільки є речовими доказами.

Керуючись статтями 132, 167, 168, 170-173, 175, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 08.02.2026 при затриманні ОСОБА_4 в поряду статті 208 КПК України, а саме на:

- мобільний телефон «Samsung Galaxy A55G», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою «лайфселл»,

- купюри номіналом 500 грн. у кількості 174 шт. (загальною сумою 87 000 грн.) - імітаційний засіб серії СБ4378203.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали вручити слідчому та власнику (володільцю) майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 13 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1