ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2653/25 Справа № 174/731/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2025 року відносно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає АДРЕСА_2 , військовослужбовець, неодноразово судимий останній раз 21.05.2025 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області, за ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407, ч.1 ст. 162, ч. 5 ст.72, ч. 4 ст. 81, ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 70 КК України,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 6 (шести) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто судові витрати.

Згідно вироку суду першої інстанції, Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 160 від 07.06.2025, солдата ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця 2 мотопіхотного спеціалізованого відділення 2 мотопіхотного спеціалізованого взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення. Будучи військовослужбовцем Збройних сил України солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «солдат» на посаді стрільця 2 мотопіхотного спеціалізованого відділення 2 мотопіхотного спеціалізованого взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ), відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

13.04.2025 приблизно о 19:30 год. ОСОБА_7 , знаходився адресою: АДРЕСА_3 , де у останнього раптово виник злочинний намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами гр. ОСОБА_8 .

В той же день, тобто 13.04.2025 приблизно о 19.35 год. ОСОБА_7 пройшов до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий, єдиний злочинний намір на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 шляхом обману, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, під час розмови з ОСОБА_8 запевнив останню, що він є працівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі ТЦК та СП), та має можливість вирішити питання про не проходження строкової військової служби її сином ОСОБА_9 . При цьому, в дійсності не маючи наміру та можливості виконати вказані дії запевнив ОСОБА_8 в необхідності надання йому грошових коштів в сумі 3 500грн., які з його слів необхідні для сплати штрафу за не проходження строкової військової служби її сином ОСОБА_9 . В свою чергу, ОСОБА_8 будучи впевненою в доброчесності його намірів та не підозрюючи злочинних дій ОСОБА_7 передала останньому грошові кошти в сумі 3 500 грн.

ОСОБА_7 не маючи наміру та змоги виконати взяті на себе зобов`язання, маючи умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом обману, отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 3 500 грн., якими розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму. При цьому повідомив ОСОБА_8 , що прийде наступного дня за рештою грошових коштів в сумі 2 000 грн.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний намір направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , 14.04.2025 приблизно о 09.00год. ОСОБА_7 знову прийшов до будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись тим, що ОСОБА_8 була впевнена в тому, що ОСОБА_7 є працівником ТЦК та СП, запевнив останню про необхідність надання йому грошових коштів в сумі 2 000 грн., які з його слів додатково необхідні для сплати штрафу за не проходження строкової військової служби її сином ОСОБА_9 . В свою чергу, ОСОБА_8 будучи впевненою в доброчесності його намірів та не підозрюючи злочинних дій ОСОБА_7 знову передала останньому грошові кошти в сумі 750 грн.

ОСОБА_7 не маючи наміру та змоги виконати взяті на себе зобов`язання, маючи умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом обману, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів грошовими коштами належними ОСОБА_8 на загальну суму 4 250 грн., якими розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

По справі надійшла апеляційна скарга прокурора в якій він не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання. Вказує, що судом не правильно застосовано закон про кримінальну відповідальність. Суд призначив остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України та не застосував положення закону який підлягає застосуванню. Просить визнати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити остаточне покарання із застосуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 3 (три) місяці.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у здійсненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України ніким не оскаржуються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_7 було засуджено виpоком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року за ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407, ч.1 ст. 162, ч. 5 ст.72, ч. 4 ст. 81, ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 70 КК України.

В оскаржуваному вироку кримінальне правопорушення ОСОБА_10 скоїв з 13 по 14 квітня 2025 року, тобто до ухвалення попереднього вироку, але суд першої інстанції призначаючи остаточне покарання безпідставно застосував ч. 1 ст. 71 КК України, тобто не звернув уваги, що остаточне покарання слід призначити із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 4 ст. 70 КК України, та припустився помилки, тому вирок суду підлягає зміні в цій частині, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, у зв`язку з порушенням вимог п. 3 ч. 3 ст. 413 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2025 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК Укpаїни за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за виpоком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21.05.2025, пpизначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 3 (три) місяці.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали

Судді