Справа № 462/7648/24
провадження 1-кп/462/174/26
У Х В А Л А

21 січня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

за участі

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , подано до суду клопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України. Вимоги клопотання мотивовано тим, що ухвалами слідчих суддів Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2024 року, накладено арешт, що полягатиме в позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування на майно. Так, ОСОБА_7 , є власником трьох транспортних засобів, на які слідчими суддями накладено арешт, а саме: вантажних автомобілів DAF д.н.з НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .Станом на дату звернення до суду з вказаним клопотання, заявник бажає продати такі автомобілі, однак, не може реалізувати своє право з огляду на наявні арешти. Крім того, вважає, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, а сам арешт накладено необгрунтовано.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання про скасування арешту, заперечив з огляду на те, що на даній стадії розгляду справи суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при розгляді кримінального провадження по суті, при винесенні рішення, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов?язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах законодавства, арешт застосовувався на засадах розумності та співмірності. Звернув увагу суду, що всупереч доводам клопотання про скасування арешту на майно, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов?язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання не заперечили.

Представник потерпілого проти задоволення клопотання заперечив, підтримав думку прокурора.

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

У частині першій статті 170 КПК України (у редакції, чинній на час виникнення даних правовідносин) Арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Так, в ході розгляду матеріалів кримінального провадження було встановлено, що на вантажні автомобілі DAF д.н.з НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , дійсно накладено арешт у межах даного кримінального провадження. Разом з тим, кримінальне провадження, в межах якого вжито відповідний запобіжний захід на даний час не завершене, відповідно, не усунуті правові підстави, що обґрунтовували необхідність його застосування. На переконання суду, зняття арешту на цьому етапі суперечило б завданням кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, на даний момент відсутні як правові, так і фактичні підстави для зняття арешту з вантажних автомобілів, які є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки таке ще не завершене, а накладений арешт продовжує виконувати свою процесуальну функцію.

Керуючись ст. ст. 170 КПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України, - відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1