Справа № 539/4958/25
Провадження № 1-кп/539/347/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уроженки міста Лубни Полтавської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, працює адміністратором у ФОП ОСОБА_5 , утриманців немає, не є особою з інвалідністю, не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358, частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України (далі КК України),-
УСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням установлено, що згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон про дорожній рух) кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
За частиною четвертою статті 15 Закону про дорожній рух особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень частини восьмої статті 15 Закону про дорожній рух теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
В свою чергу, за частою дев`ятою статті 15 Закону про дорожній рух право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 2 частини другої статті 16 Закону про дорожній рух передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Всупереч даним положенням законодавства, навесні 2022 (точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не представилось можливим) ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 або обвинувачена), помітивши розміщене оголошення в мережі Інтернет, з метою отримання можливості керування транспортними засобами, перебуваючи вдома в АДРЕСА_1 , діючи умисно та протиправно, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, вступила у змову з невстановленою під час досудового розслідування особою. Діючи далі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення офіційного документа (посвідчення водія), під час листування у месенджері «Viber», ОСОБА_4 надала невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані та власну фотокартку для подальшого їх внесення до підробленого документу, чим створила сприятливі умови для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України.
В подальшому, вищевказана невстановлена особа у невстановленому під час досудового розслідування місці виготовила підроблений документ, який надає право керувати транспортними засобами, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , в яке внесла анкетні дані та фотографію ОСОБА_4 . Вказане підроблене посвідчення водія невстановлена особа відправила на прохання обвинуваченої на її ім`я на відділення Нової пошти №2, що розташоване за адресою: Полтавська область, місто Лубни, вулиця Садова, будинок №3.
В подальшому, ОСОБА_4 (дату та час досудовим розслідуванням не встановлено) отримала вказане поштове відправлення з метою подальшого використання вказаного ведійського посвідчення.
Своїми вищевказаними діями, які виразились у пособництві в підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його іншою особою, ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, передбачений частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358 КК України.
Окрім цього, 17 вересня 2025 року о 07 год. 57 хв. ОСОБА_4 , рухаючись по автодорозі Київ-Харків-Довжанський, 208 км неподалік села Засулля Лубенського району Полтавської області, керуючи транспортним засобом марки «Suzuki Swift», державний номерний знак НОМЕР_2 , та маючи при собі підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 на власне ім`я, була зупинена за порушення Правил дорожнього руху працівниками Управління патрульної поліції в Полтавській області.
Реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробленого посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 пред`явила поліцейському Управління патрульної поліції в Полтавській області підроблене посвідчення водія, серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Своїми вищевказаними діями, які виразились у використанні завідомо підробленого документа, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення (проступок), передбачений частиною четвертою статті 358 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , подавши відповідне письмове клопотання, просила звільнити її від кримінальної відповідальності в частині притягнення до кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в частині її обвинувачення за частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358 КК України - закрити, на загальному розгляді даного кримінального провадження не наполягала.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення останньої від кримінальної відповідальності в частині притягнення її до кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частиною четвертою статті 286 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
За правилами пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з положеннями частини першої статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини першої статті 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
Згідно з вимогами абзацу 1 частини третьої статті 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За змістом статті 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України (в редакції Закону № 1666-VIII від 06 жовтня 2016 року).
Санкцією частини п`ятої статті 27, частини першої статті 358 КК України (в редакції Закону № 1666-VIII від 06 жовтня 2016 року) передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Санкцією частини четвертої статті 358 КК України (в редакції Закону № 1666-VIII від 06 жовтня 2016 року) передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Таким чином, відповідно до частини другої статті 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України (в редакції Закону № 1666-VIII від 06 жовтня 2016 року) класифікуються як кримінальні проступки.
Судом встановлено, що інкримінований ОСОБА_4 кримінальний проступок, передбачений частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358 КК України (в редакції Закону № 1666-VIII від 06 жовтня 2016 року) був вчинений у 2022 році, перебіг передбаченого пунктом 2 частини першої статті 49 КК України трирічного строку давності не переривався і не зупинявся, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що обвинувачена вчиняла нові кримінальні правопорушення або ухилялася від досудового слідства чи суду, а відтак, на даний час, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358 КК України закінчився.
Окрім того, при прийнятті рішення, суд згідно з вимогами частини восьмої статті 284 КПК України також враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 наполягає на звільненні її від кримінальної відповідальності та закритті кримінального провадження за частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358 КК України з цих (нереабілітуючих) підстав.
При прийнятті рішення суд також враховує постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 травня 2024 року (справа № 676/1887/17; провадження № 51-202 км 20), у якій зазначено про те, що положеннями частини четвертої статті 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення статті 49 КК України, є імперативними нормами, що передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Таким чином, враховуючи, те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні в 2022 році кримінального правопорушення (проступку), за який передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років, у зв`язку з чим на день вирішення питання про його звільнення від кримінальної відповідальності минув строк більш ніж три роки, тому, а також з урахуванням згоди обвинуваченої ОСОБА_4 , на підставі імперативних положень статті 49 КК України вона має бути звільнена від кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі пункту частини першої статті 49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї в цій частині - закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України.
За наведеного, клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 284-286, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, статтями 44, 49 Кримінального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною п`ятою статті 27 та частиною першою статті 358 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію цієї ухвали вручити обвинуваченій та прокурору.

Повний текст ухвали суду складений та оголошений 20 жовтня 2025 року о 12 годині 30 хвилин у залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області ОСОБА_1