Номер провадження: 11-сс/813/1781/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.08.2025 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001208 від 07.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження № 0001208 від 07.09.2024 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області, та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку 10.07.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-Системний блок марки «HP», s/n: 8CG7483ZLQ,;

-Системний блок марки «Dell», s/n: 1

із забороною відчуження, розпорядження та користування майном власником та іншими особами.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

-клопотання слідчого необґрунтоване;

-слідчий суддя не дотримався строків, встановлених КПК України, для постановлення ухвали про арешт майна;

-власник майна ОСОБА_9 не був повідомлений про дату та час розгляду клопотання про арешт майна;

-вилучене майно не відповідає критеріям ст.98 КПК України;

-відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, оскільки системні блоки та флеш-накопичувачі містять в собі лише інформацію, яка стосується сім`ї ОСОБА_9 , зокрема навчання його дітей та сімейні фото.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як убачається із матеріалів справи, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001208 від 07.09.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 1971, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст. 13 Конституції України).

Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр (ст. 19 Кодексу України «Про надра»).

Спеціальний дозвіл на користування надрами надається за результатами аукціону (електронних торгів), а за наявності підстав, визначенихчастиною першою статті 16-2 цього Кодексу, без проведення аукціону (електронних торгів) (ч. 1 ст. 16 Кодексу України «Про надра»).

Рішенням Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 27.10.2023 №2209 ТОВ «ДУНАЙСЬКА ГАВАНЬ» () надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, місто Вилкове Вилківська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, орієнтовною площею 2,8 га, для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту (для розміщення мультимодальних терміналів та виробничо перевантажувальних комплексів).

Єдиним учасником та бенефіціарним власником Товариства є ОСОБА_10 , яка з 29.05.2023 до 24.09.2024 перебувала на посаді директора, а з 25.09.2024 директором Товариства призначено ОСОБА_11 .

Фактично ОСОБА_11 керує Товариством спільно із рідним братом ОСОБА_12 ОСОБА_9 .

Згодом, рішенням Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 30.10.2024 №2535 ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» () надано дозвіл на розробку детального плану території земельної ділянки за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, місто Вилкове, вул. Промислова, орієнтовною площею 2,8 га, для розміщення об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури річкового транспорту (для розміщення мультимодальних терміналів та виробничо перевантажувальних комплексів).

Бенефіціарними власниками ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» є дружина ОСОБА_9 ОСОБА_13 та дружина ОСОБА_11 ОСОБА_14 .

Фактично діяльністю ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» також керують ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_11 .

Після отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , за відсутністю правоустановчих документів на землю та затвердженої необхідної містобудівної документації, розпочали будівництво приватного мультимодального терміналу.

Для створення стійкої поверхні на земельній ділянці орієнтовною площею 2,8 га для подальшого будівництва мультимодального терміналу, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вирішили здійснити незаконний видобуток піску з дна ріки ОСОБА_15 в межах затоки ОСОБА_16 , розташованої на території Вилківської об`єднаної територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області.

Для незаконного видобутку корисних копалин ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вступили у змову із невстановленими на цей час особами, яким доручили здійснювати незаконний видобуток піску з дна ріки ОСОБА_15 в межах затоки ОСОБА_16 .

Для ліквідації перешкод у незаконному видобуванні корисної копалини ОСОБА_9 та ОСОБА_11 залучили службових осіб Вилківської міської ради.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, в період з жовтня 2024 року до 23 січня 2025 року незаконно видобули корисну копалину пісок з дна ріки ОСОБА_15 в межах затоки ОСОБА_16 в обсязі 7765,99 м3, який розмістили на земельній ділянці площею 2,8 га, яка розташована в північно-західній околиці м. Вилкове по вул. Промислова на розвилці 22 км правого берегу ріки Дунай, біля затоки Бузунчук та 0 км Соломонівського гирла в межах географічних координат45°25'09.3"N 29°33'09.0"E,45°25'06.6"N 29°33'07.9"E,45°25'06.3"N 29°33'03.0"E,45°25'10.9"N 29°33'01.5"E.

Незаконний видобуток піску, його транспортування та розподілення по поверхні земельної ділянки здійснювалась залученою ОСОБА_9 та ОСОБА_11 спеціалізованою технікою.

При цьому ОСОБА_9 не менше одного разу був на місці будівництва мультимодального терміналу, здійснював загальне керівництво процесом його будівництва, доручив ОСОБА_11 здійснювати технічне керівництво будівництвом мультимодального терміналу, залучив спеціалізовану техніку з метою незаконного видобуток піску, надавав ОСОБА_11 вказівки спрямовані на приховування протиправної діяльності .

Усього ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради незаконно видобуто у великому розмірі корисну копалину місцевого значення пісок в обсязі 7765,99 м3, ринкова вартість якого станом на 23.01.2025 склала 17456925,5 гривень.

Внаслідок самовільного користування надрами заподіяні збитки Державі в розмірі 171911 838 гривень.

Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, в період з жовтня 2024 року до 23 січня 2025 року незаконно видобули корисну копалину пісок з дна ріки ОСОБА_15 в межах затоки ОСОБА_16 у обсязі 7765,99 м3.

Незаконно видобутий пісок ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, використали в якості будівельної сировини для створення стійкої поверхні на земельній ділянці орієнтовною площею 2,8 га під час будівництва приватного мультимодального терміналу.

Зокрема, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 залучили невстановлених на цей час осіб, які за допомогою спеціалізованої техніки, в період з жовтня 2024 року до 23 січня 2025 року, розподілили та утрамбували незаконно видобутий пісок в обсязі 7765,99 м3, вартістю 17456925,5 грн, по поверхні земельної ділянки орієнтовною площею 2,8 га, яка розташована в північно-західній околиці м.Вилкове, по вул.Промислова на розвилці 22 км правого берегу ріки Дунай, біля затоки Бузунчук та 0 км Соломонівського гирла в межах географічних координат 45°25'09.3"N 29°33'09.0"E,45°25'06.6"N 29°33'07.9"E,45°25'06.3"N 29°33'03.0"E,45°25'10.9"N 29°33'01.5"E.

Таким чином, ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_11 та службовими особами Вилківської міської ради, використав незаконно видобуту корисну копалину місцевого значення пісок, отриманий злочинним шляхом, у великому розмірі.

Так, на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду міста Одеси 10 липня 2025 року в період з 11 години 00 хвилин по 12 годину 44 хвилини проведено обшук за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5/1. В ході проведення вказаного обшуку було виявлено та вилучено:

-Системний блок марки «HP», s/n: 8CG7483ZLQ, який знаходився на робочому місці ОСОБА_17 ;

-Системний блок марки «Dell», s/n: 1, який знаходився на робочому місці ОСОБА_9 .

Підставою вилучення вищевказаного майна є той факт, що на поточному етапі у слідства є достатньо підстав вважати, що вилучені системні блоки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення, у тому числі електронні документи (проєкти рішень Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, які готувала ОСОБА_18 юристконсульт ТОВ «Фетіс Юнайтед», а також надавала поради з метою усуненням перешкод, таким чином сприяла вчиненню кримінальних правопорушень вчинених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , що можуть зберігатися на вилучених системних блоках, а тому є речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України.

Так, слідчий суддя під час розгляду клопотання прокурора дійшов до висновку, що вилучені системні блоки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення, у тому числі електронні документи (проєкти рішень Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області), що можуть зберігатися на вилучених системних блоках та мають важливе значення для встановлення істини у кримінальному провадженню, а тому є важливими доказами в розумінні ст. 98 КПК України.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 11.07.2025 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо необґрунтованості клопотання слідчого про арешт майна та невідповідності вилученого майна критеріям речових доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у клопотанні про арешт вказаного майна слідчий зазначає, що вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме відомості про незаконне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, про незаконний видобуток корисних копалин та інше. Орган досудового розслідування також посилається на те, що вказане майно являється речовими доказами у кримінальному провадженні, в зв`язку з тим, що воно зберегло на собі сліди скоєного злочину.

Завданням арешту майна визначено запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищевказаного майна.

Метою накладення арешту згідно п. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України, визначено збереження речових доказів, оскільки майно, яке було вилучено в ході проведеного обшуку, має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їх арешт потрібен для позбавлення власника можливості відчужувати вказане майно, або псування, втрати, знищення, перетворення, передачі, що в свою чергу в подальшому унеможливить прийняття законного, та об`єктивного рішення.

Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на те, що вилучене в ході обшуку майно може містити відомості про вчинення кримінального правопорушення, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, вилучені в ході обшуку системні блоки відповідають критеріям речових доказів, встановлених ст. 98 КПК України, а клопотання слідчого про арешт вказано майна є обґрунтованим.

Посилання представника власника майна на те, що на теперішній час вилучені в ході обшуку системні блоки вже були оглянуті, суд оцінює критично, оскільки як пояснив прокурор під час апеляційного розгляду, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні ще триває, органом досудового розслідування встановлюються всі обставини кримінального провадження та проводяться необхідні слідчі дії, вилучене в ході обшуку майно визнане речовими доказами, а відтак клопотання сторони захисту про скасування арешту з майна є передчасним.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочинів, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Посилання представника власника майна на порушення слідчим суддею встановлені вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України заслуговують на увагу.

Так, 05.08.2025 на адресу Одеської обласної прокуратури надійшла ухвала слідчого судді Київського районного суду м.Одеси, щодо повернення клопотання про арешт майна, після усунення недоліків клопотання було повторно скероване на адресу Київського районного суду м. Одеси 07.08.2025 року за вх. №55299, тобто в межах встановленого 72-годинного строку. Того ж дня, 07.08.2025 року, протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду клопотання про арешт майна було розподілене в провадження судді ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 172 КПК України визначено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Оскаржене судове рішення про арешт майна було ухвалене слідчим суддею 13.08.2025 року, однак, відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України (ч.1 ст.173 КПК України).

Отже, такої підстави для відмови в арешті майна як порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання про арешт майна КПК України не передбачено.

Також з урахуванням завантаженості судів 1-ої інстанції та скорочених строків розгляду справ даної категорії, дані порушення, на переконання колегії суддів, не є істотними та не можуть бути єдиними підставами для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Посилання сторони захисту на розгляд клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна громадянина ОСОБА_9 спростовуються матеріалами справи.

Так, у матеріалах справи наявна заява слідчого групи слідчих СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_20 , відповідно до якої він повідомив суд про те, що власником вилученого майна є ТОВ «Фесіт Юнатрейд», директором якого є ОСОБА_9 ,., який утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, разом з тим його захисником є ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки про доставку СМС повідомлення, судова повістка про виклик до суду на 13.08.2025 року на 11 год. 00 хв. була доставлена представнику ОСОБА_9 адвокату ОСОБА_8 11.08.2025 року о 10 год. 50 хв. (а.с. 116-117).

Крім того, у матеріалах справи наявні письмові заперечення адвоката ОСОБА_8 на клопотання слідчого про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що права власника вилученого майна при розгляді клопотання слідчим суддею порушені не були.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявна копія протоколу обшуку від 10.07.2025 року за адресою: м. Одеса, вул. Військовий узвіз, 5/1, в службовому приміщенні ТОВ «Фесіт Юнатрейд». Відповідно до протоколу обшуку, під час проведення вказаної слідчої дії були присутні директор ТОВ «Фесіт Юнатрейд» - ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 . Вказані особи були ознайомлені зі змістом протоколу обшуку, а захисник ОСОБА_8 та ОСОБА_17 долучили до вказаного протоколу свої заперечення, серед яких відсутнє посилання на невручення учасникам слідчої дії копії протоколу обшуку.

Відтак, твердження апеляційної скарги про невручення ОСОБА_9 копії протоколу обшуку є голослівними та не підтвердженими будь-якими доказами.

Посилання сторони захисту на невідповідність вилученого майна з тим, яке фактично вилучене, а саме не переписані номери купюр грошових коштів, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до протоколу обшуку від 10.07.2025 року за адресою: м. Одеса, вул. Військовий узвіз, 5/1, в службовому приміщенні ТОВ «Фесіт Юнатрейд», грошові кошти не вилучались. У запереченнях захисника ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , долучених до протоколу обшуку, будь-які відомості щодо неправомірного вилучення грошових коштів під час слідчої дії так само відсутні.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно ОСОБА_9 завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено.

Апеляційний суд звертає увагу апелянта, що питання про доцільність подальшого арешту на вилучене майно буде перевірено під час досудового розслідування на протязі нетривалого часу, про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а власник цього майна або його представник, вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК, у разі встановлення відсутності подальших підстав для арешту майна.

Також апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.08.2025 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001208 від 07.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4