Справа № 545/272/24
Провадження № 1-кп/545/256/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.05.2025 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ТОВ «Полтава-Сад» - ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0002634 від 04.10.2023 року, яке надійшло з Полтавської окружної прокуратури Полтавської області відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чапаєвськ Куйбишевської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого по трудовому договору слюсарем у ТОВ «Полтава Сад», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 01.07.2016 року Котелевським районним судом Полтавської області по ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 28.11.2017 Котелевським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. 06.08.2019 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава звільнений, невідбута частина покарання замінена на 1 рік 5 місяців 22 дні з утриманням 20% заробітної плати з вставленням адміннагляду. Знятий з обліку 04.09.2020 на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 05.08.2020 умовно-достроково від відбування виправних робіт;

- 26.09.2022 Котелевським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.310, ч. 1 ст.309 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю один рік. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 19.10.2023 року звільнений по закінченню іспитового строку.

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України-

В С Т А Н О В И В :

03 жовтня 2023 року, близько 16 год. 40 хв., у світлу пору доби, ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем CITROEN BERLINGO реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по другорядній дорозі від Морквяного заводу села Гонтарі, Новоселівської ТГ, Полтавського району, Полтавської області, у напрямку автодороги T1707 сполучення «Мала Рублівка-Полтава». Наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, ОСОБА_4 рухаючись по другорядній дорозі, виїхав на перехрестя із головною автодорогою Т1707 сполучення «Мала Рублівка-Полтава», не дав дорогу автомобілю VOLKSWAGEN GOLF реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що рухався по головній автодорозі з боку м. Котельва, у напрямку до м. Полтава, чим створив небезпеку для нього та допустив із ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної події, водій автомобіля VOLKSWAGEN GOLF реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого компресійно-уламкового перелому тіла L1 в межах 2-го ступеню, клинковидної деформації з наявністю уламку, розриву кортикалу та зміщення уламку; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку і садна шкіри лобно-тімяної ділянки зліва, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров?я.

За вище вказаних обставин, причиною дорожньо-транспортної події та її наслідків, стало порушення водієм автомобіля CITROEN BERLINGO реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_4 , вимог дорожнього знаку 2.1 (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 16.11. Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

2.1. «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі..

16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходились в причинному зв?язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної події.

Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти даної дорожньо-транспортної події, шляхом виконання вимог дорожнього знаку 2.1 (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 16.11. Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України визнав частково та пояснив, що злочин вчинив не навмисно так 03.10.2023 року виконував робочі завдання у ТОВ «Полтава Сад» а саме ОСОБА_10 сказав їхати на тік і він спільно зі слюсарем ОСОБА_11 спільно поїхали на тік . Він був за за кермом робочого автомобіля CITROEN BERLINGO реєстраційний номер НОМЕР_2 , близько 16 години, рухався по другорядній дорозі від Морквяного заводу села Гонтарі, Новоселівської ТГ, Полтавського району, Полтавської області, у напрямку автодороги сполучення «Мала Рублівка-Полтава». Під`їжаючи до перехрестя вказаних автодоріг почав пригальмовувати а потім не помітивши перешкод продовжив рух виїхавши на проїзджу частину відбулось зіткнення його автомобіль розвернуло від удару вправо а автомобіль яким керував потерпілий VOLKSWAGEN GOLF проїхавши метрів 30 з`їхав на ліве узбіччя.. Зазначив, що в нього швидкість автомобіля була не велика, а потерпілий рухався зі значним перевищенням максимально допустимої швидкості також видимості автодороги заважав бур`ян який ріс на узбіччі. Відразу були свідки, які зупинились надати допомогу.

З ТОВ «Полтава-Сад» ним була укладена цивільно правова угода, а не трудовий договір. Цивільний позов щодо себе визнав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 прохав призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, щодо цивільного позову прохав врахувати те, що обвинувачений готовий був відшкодовувати заявлені до нього позовні вимоги але потерпілий відмовився брати кошти від обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 в об`ємі обвинувачення визнаного судом доведеним повністю підтверджується показаннями потерпілого, свідків та матеріалами справи в їх сукупності.

Так допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 03.10.2023 року зранку з дружиною поїхали на Рублівку по гриби на машині сина ОСОБА_12 ОСОБА_13 . І десь о 16 год 12 хв виїхали на Полтаву до Милорадове, коли праїхали Котелевський район була гарна дорога, рівна. Швидкість авто була 100 км а потім він знизив до 90 км. Недоїджаючи до перехрестя побачив показник Полтава-Сад десь метрів за 100-150 стоїть знак, що перехрестя, рухався по головній. Побачив з правого боку під`їджає автомобіль який спочатку їхав швидше, а потім знизив швидкість десь за 20 метрів до перехрестя і продовжив рух. Потерпілий натиснув на гальма і повернув трохи ліворуч, його понесло по діагоналі в ліво на каміння. Після зупинки автомобіля на узбіччі він встиг вийти з машини, але було дуже важко. Дружина не могла вийти з машини і він не зміг її витягнути.Також автомобіль Берлінго розвернуло від удару в напрямку Полтави. Коли він виліз з машини до нього підбіг водій газелі якого він обігнав і почав їм допомагати. Також під`їхали представники Полтава-Сад. Також швидка і дали їм ліки і вони відмовились від госпіталізації. Поліція теж під`їхала, і він відддав їм відеореєстатор. Автомобіль погрузив на евакуатор. Йому стало погано і він не міг сісти в машину, але наступнго дня він поїав на швидків в лікарню. В лікарні пробув 8 днів, півроку він лежав і не міг вставати, лікар також заборонив вставати. Лікар сказав що потрібна операція. Лікується і досі і на обезболюючих. Спочатку водій берлінго вибачався, дійсно на обочині була висока трава, але автомобілі було добре видно. При ДТП він вдарив своїм автомобілем в передню ліву частину автомобіля Берлінго а його автомобілі пошкоджена права передня сторона і пошкодження по автомобілю

В судових дебатах позов підтримав, щодо міри покарання прохав призначити суворе покарання.

Представик потерпілого у судових дебатах адвокат ОСОБА_6 наполягав на суворому покаранні без застосування іспитового строку, оскільки до обвинуваченого вже застосовувались іспитові строки, а він належних висновків для себе не зробив. Цивільний позов прохав задовольнити в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 , показав, що 03.10.2023 о 16 год 40 хв їхав в сторону Полтави, обігнав авто фольцваген, їхав десь 80 км. Він попереду бачив перехрестя і бачив що до перехрестя під`їджає автомобіль берлінго, водій якого вроді почав гальмувати біля перехрестя, а потім різко дав по газам і вискочив на перехрестя. Водій фольцвагена нічого не встиг зробити, лише трохи вліво і від удару вискочив на обочину. Він зупинився і підбіг до автомобіля фольцваген, звідти вийшов водій, а з пасажирського сидіння жінка, яка відразу впала. Він викликав швидку і поліцію, і також приїхали представники ТОВ «Полтава-Сад» .Того дня було сухо і дорога була хороша, бур`яну на перехресті не було.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 , показала, що потерпілий є її чоловіком, так 03.10.2023 року десь около 17 год 00 хв вечора їхали з лісу, дорога була суха, сонце, і доїджаючи до перехрестя побачила з правого боку автомобіль, але водій не зупинився і вона крикнула чоловіку і відбувся удар. Двері автомобіля з її сторони заклинило, але їй допомогли люди вийти. Приїхали швидка і дали обезболююче, від госпіталізації відмовились, але потім син повіз до лікарні, бо стало дуже погано, як потім виявлось чоловіку потрібна операція. Чоловік їхав не швидко, можливо 90 км. До цього тілесних ушкоджень у нього не було.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка поліцейський ОСОБА_16 , показав, що 03.10.2023 року трапилось ДТП. Водій Полтава-Сад зробив ДТП у світлий час доби. Конкретно яке авто було не пам`ятає. Госпіталізацю ніхто не просив.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор поліції ОСОБА_17 , показав, що 03.10.2023 року приїхали на місце ДТП і побачили що водій не надав перевагу. Водій спочатку погоджувався, а потім заперечував. Коли приїхали було світло.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенння підтверджується письмовими доказами, які були надані стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо у судовому засіданні:

- витягом з ЄРДР №0002634 від 04.10.2023 року (а.с. 41 т.2);

- рапортом про прийняття заяви та реєстрацію ЄО № 9758 від 03.10.2023, «як ДТП з потерпілими» згідно яких 03.10.2023 о 22 год. 14 хв. надійшло повідомлення з органів охорони здоров`я, про те, що 03.10.2023 о 16 год. 37 хв. потерпілий водій Фольцваген чорного кольору д.н.з. НОМЕР_6 , який зіткнувся з ТЗ Сітроєн ОСОБА_7 (а.с. 42 т.2);

- рапортами про прийняття заяви та реєстрацію ЄО № 9747 від 03.10.2023, «як ДТП з потерпілими» - повідомив на лінію 102 свідок ОСОБА_14 , ЄО №9756 з органів охорони здоров`я, за фактом самозвернення 03.10.023 о 21 год 49 хв до 1 МКЛ ОСОБА_15 (а.с.43, 47 т. 2);

- рапортами про прийняття заяви та реєстрацію ЄО № 11300 від 09.11.2023, «як ДТП з потерпілими» - надійшли матеріали із ВП № 1 до Полтавського РУП, ЄО № 15110 повідомлення із органів охорони здоров`я 14:20 год потрібна допомога потерпілому від ДТП ОСОБА_7 (а.с. 44, 45 т. 2);

- протоколом перегляду відеозапису з фототаблицями, який був наданий потерпілим ОСОБА_7 , на диску містяться фотозображення із місця ДТП та відеозапис із відеореєстратора встановленого у автомобілі ОСОБА_7 . Під час перегляду відеозапису встановлено, що на відеозаписі відображено дорожню обстановку перед моментом зіткнення транспортних засобів. По напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 праворуч від проїзної частини встановлено дорожній знак 1.22 «перехрещення з другорядною дорогою». При наближенні до перехрещення з другорядною дорогою праворуч виїжджає автомобіль Citroen Berlingo, який не зупиняючись виконує маневр повороту ліворуч до момент зіткнення. Під час огляду виміряно час з моменту виїзду на смугу руху автомобіля Volkswagen Golf, що становить 1,2 секунди (а.с.48-57 т. 2);

- постановою про призначення судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_7 від 14.12.2023 року(а.с.59 т.2);

- висновком судово-медичного експерта № 1106, відповідно до якого у ОСОБА_7 наявні тілесні ушкодження, а саме: закритий компресійно-уламкового перелому тіла Л1 в межах -го ступеню, клиновидної деформації з наявністю уламку, розриву кортикалу та зміщенням уламку, ЗЧМТ струсу головного мозку і садна шкіри лобно-тімяної ділянки зліва, які були спричинені в результаті ДТП (а.с.60-61 т.2);

- постановою про призначення судової автотехнічної експертизи від 06.12.2023 року (а.с.62-65 т. 2);

- постановою про уточнення вихідних даних від 28.12.2023 року (а.с.66);

- висновком експерта від 28.12.2023 № СЕ-19/117-23/19749-ІТ. Відповідно до висновку в заданій дорожній обстановці ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти ДТП, шляхом виконання вимог дорожнього знаку 2.1 Р.33 та п. 16.11 ПДР України (а.с. 68-76 т.2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 28.12.2023 з фототаблицями за участю свідка ОСОБА_4 в ході якого останній надав показання, які вцілому відповідають показанням потерпілого ОСОБА_7 (а.с. 77-84 т. 2).

Окрім того, обвинувачений був ознайомлений в ході відкриття матеріалів в порядку ст. 290 КПК України із відеозаписом із відеореєстратора встановленого у т/з потерпілого та вказав під час судового розгляду, не вбачає за необхідне досліджувати його (а.с.58 т.2). Таким чином визнавши механізм ДТП та свою винуватість у вчиненому.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого та свідків, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні всі докази у кримінальному провадженні, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, що в тому числі закріплено положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України щодо застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як один з принципів законності, визначених серед інших засадами кримінального провадження.

Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Євпропейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain, judgment of December 1998, Series A no.146, p.33, § 77).

Аналогічне відображення принципів презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини міститься і в положеннях ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Зокрема, відповідно до положень ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з вимогами ч. 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У відповідності до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Частина 2 статті 9 КПК України вказує, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу (ч. 1 ст. 373 КПК України).

Окрім того, суд, вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Таким чином, суд, дослідивши всі докази у кримінальному провадженні, приходить до обґрунтованого висновку, що вищевказані докази, які надані стороною обвинувачення є належними допустимими, приймаються судом до уваги при розгляді даного кримінального провадження, оскільки порушення норм КПК України при зборі даних доказів не було встановлено.

За результатами аналізу доказів, суд приходитьдо висновку, про те, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, є належними і допустимими і стороною захисту неспростовані. Порушення права на захист обвинуваченого на досудовому розслідуванні у судовому засіданні невстановлено.

Тому, суд в основу доведеності вини обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні покладає не тільки показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, які допитувалися в судовому засіданні, давали послідовні покази, сумніву у яких у суду не виникає, а також зазначені докази, які детально досліджені в судому засіданні в їх сукупності, які не містять логічних протиріч, підтверджують викладені фактичні обставини вчинення обвинуваченим протиправних дій, в яких його обвинувачують.

Таким чином, оцінюючи досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності та керуючись законом, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно довідки УІАП ГУПН в Полтавській області ОСОБА_18 раніше судимий (а.с.89-90 т.2).

Згідно характеристики з місця роботи ТОВ «Полтава-Сад» ОСОБА_4 , 1973 року народження, виконував роботи по цивільно-правовому договору з 03 липня 2023 року по 31 жовтня 2023 року. За час виконання роботи по обслуговуванню поливної системи згідно договору хомендував себе як добросовісна, працьовита, відповідальна людина. Умови договору не порушував (а.с. 88 т.2).

Згідно довідки-характеристики з місяця проживання виданої Виконавчим комітетом Великорублівської сільської ради відносно ОСОБА_4 Адміністративних проваджень Виконавчим комітетом Великорублівської сільської ради в межах повноважень не проводилось. Компрометуючих матеріалів стосовно гр. ОСОБА_4 Виконавчий комітет Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області не має (а.с.47 т.3).

Згідно медичної довідки з Комунального некомерційного підприємства «Котелевська лікарня планового лікування» Котелевської селищної ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за медичною допомогою лікаря нарколого та психіатра не звертався (а.с.99, т.2).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує те, що ОСОБА_4 ,вчинив не тяжке кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 286 КК України), а також особу винного, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставини, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення протиправних дій, і вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень міру покарання необхідно призначити у виді обмеження волі з призначенням йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на два роки. Вказане додаткове покарання сприятиме виправленню обвинуваченого в частині суворого дотримання ним в подальшому Правил дорожнього руху України, що надалі виключить можливість становити загрозу для оточуючого суспільства, в тому числі для учасників дорожнього руху, серед яких знаходяться діти і люди похилого віку.

З огляду на наведені обставини, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому такий вид та міра покарання, за глибоким переконанням суду, є необхідні й достатні для його перевиховання та виправлення, та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає не тільки тяжкості вчиненого, обставинам провадження, але і особі обвинуваченого, буде відповідати цілям покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Щодо заявленого цивільного позову в даному кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.

В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов, який було змінено та в останній редакції якого ОСОБА_7 просить суд стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» на користь ОСОБА_7 шкоду, пов`язану з пошкодженням здоров`я 23952,74 грн. та шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу 160000,00 грн., стягнути з ПАТ «Полтава-Сад» на користь ОСОБА_7 шкоду пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 113924,84 грн., стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 шкоду пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 10000,00 грн. , стягнути з ОСОБА_4 5000,00 грн. моральної шкоди та з ПАТ «Полтава-Сад» - 425000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову в частині відшкодування матеріальної шкоди зазначено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 , що виразились у вчиненні ДТП, потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів тіла хребця, з клиновидною деформацією та наявністю уламку, розриву корти калу та зміщення уламку, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден, що в цілому відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили довгостроковий розлад здоров`я, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Вказує, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий був вимушений проходити тривале лікування, а також поніс витрати на придбання медикаментів і лікарських засобів, які використані останнйм у зв`язку з отриманими травмами. Загальна сума витрат на лікування складає 17470,73 грн. В обґрунтування суми моральної шкоди зазначає, що внаслідок даної пригоди потерпілий зазнав фізичні та емоційні страждання, які йому довелось перенести, а також негативний стан.

ТОВ «Полтава-Сад» та ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» надали відзиви на позов в яких пред`явлені вимоги не визнали та заперечили з приводу їх задоволення.

В судовому засіданні потерпілий, позивач ОСОБА_7 останню редакцію позову підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Крім того пояснив, що поніс немало витрат на лікування, він тривалий час знаходився фактично в безпорадному стані. Обвинувачений за весь час не надав допомогу. Наразі лікування ще продовжується. Внаслідок даної пригоди, він зазнав фізичного болю та душевних страждань, тривалий час був порушений сон та нормальний спосіб життя. Тому вважає, що розмір моральної шкоди є обґрунтованим.

В судовому засіданні представник цивільного відповідача ТОВ «Полтава-Сад» зазначив, що суму матеріальних збитків вони не визнають повністю, зазначену суму моральної шкоди вважають завищеною, а інші заявлені суми - необгрунтованими.

Представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» надала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, оскільки позивач до страхової компанії не звертався належним чином, а тому і не отримав відповідні виплати згідно страхового полісу.

Суд, вислухавши цивільного позивача та цивільного відповідача, дослідивши матеріали позовної заяви з додатками до неї та доказами, приходить до висновку щодо часткового задоволення даного позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Так, ОСОБА_7 є потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002634 від 04.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 визнаний цивільним позивачем по даному кримінальному провадженню в зв`язку з наступним.

Згідно положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону, тобто особою яка таку шкоду заподіяла.

Як вбачається із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні зокрема є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Оскільки саме ОСОБА_7 завдано шкоду, тому він і пред`явив даний цивільний позов.

Згідно ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути зокрема фізична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Частина 1 ст.1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону про ОСЦПВ), об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону про ОСЦПВ, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону про ОСЦПВ, у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з: 1) лікуванням потерпілої фізичної особи; 2) тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою; 3) стійкою втратою чи зменшенням професійної або загальної працездатності потерпілої фізичної особи; 4) моральною шкодою, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 5) смертю потерпілої фізичної особи.

Отже, суд вважає, що з урахуванням наявності договору обов`язкового страхування цивільно правова відповідальність у певних межах, а саме в частині відшкодування шкоди життю та здоров`ю потерпілого у зв`язку з лікуванням і моральною шкодою, була покладена як на обвинуваченого, так і на страхову компанію.

Проте, зважаючи на те, що цивільними відповідачами також визнано власника транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4 ТОВ «Полтава-Сад» та ПАТ «Страхова Компанія «АРКС», а ОСОБА_7 належним чином до страхової компанії за виплатами не звернувся та відповідно не отримав виплат згідно полісу, то пред`явлені вимоги матеріального характеру є передчасними і потребують більш детального та глибоко вивчення поза межами кримінального провадження, після відповідного та належного звернення потерпілого до страхової компанії та отримання ( чи не отримання) страхових виплат.

Щодо вимоги потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн. та з ТОВ «Полтава-Сад» , як власника автомобіля, яким керував обвинувачений у розмірі 425000,00 грн., суд дійшов такого висновку.

Статтею 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під час розгляду справи судом встановлено, що внаслідок вчинення необережними діями ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечним для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я. Внаслідок спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, останньому завдано і моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормальних життєвих відносин останнього, додатковому лікуванні, фізичному болі, що також позначилось і на його моральному та психологічному стані.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого є: моральна шкода, що полягає у Фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я:

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичнійособі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, (ст. 26-1 Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.).

На виконання вимог п.5 постанови пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем не надано до суду доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Суд враховує з позицією висловленою в Постанові Верховного суду по справі №761/14285/16-ц від 22.04.2019 року, щодо того, що участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача…» і вважає співмірним виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи загальний життєвий рівень громадян України, з урахуванням конкретних обставин справи, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення з необережності, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, пов`язаних із заподіянням йому тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку із отриманими травмами, необхідністю знаходитись на лікуванні, враховуючи також те, що розмір відшкодування має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди в сумі 100000,00 грн. з ТОВ «Полтава-Сад», як власника джерела підвищеної небезпеки автомобіля та 5000,00 грн. з обвинуваченого ОСОБА_4 . На переконання суду, саме така сума компенсує завдану потерпілому моральну шкоду і не буде становити надмірного тягаря для обвинуваченого та ТОВ «Полтава-Сад». Потерпілим не доведено перед судом заподіяння моральної шкоди у розмірі, заявленому у цивільному позові. Також суд вважає за необхідне стягнути з овинуваченого на користь потерпіого шкоду пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 10000,00 грн., оскільки як зазначав сам обвинувачений та його захисник вони фактичного погодились з позовом оскільки пропонували потерпілому добровільно її відшкодувати.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.

Арешт на майно не накладався.

Речові докази відсутні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченого.

Керуючись ст. 371, 373-374, 381-382 КПК України,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробувальним терміном на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 6058,24 грн. 00 коп. за проведення судової експертизи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Полтава-Сад» на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, в якості відшкодування моральної шкоди, а також шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 10000,00 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) шкоди, пов`язаної з пошкодженням здоров`я 23952,74 грн. та шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу 160000,00 грн. відмовити.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ «Полтава-Сад» на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 113924,84 грн. - відмовити.

Арешт на майно не накладався.

Речові докази відсутні.

Відповідно вимогам ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1