У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000313 від 09.04.2024,

В С Т А Н О В И В :

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 звернувся в його інтересах до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт застосований згідно ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 у справі №760/14620/25, провадження № 1-кс/760/7594/25.

В обґрунтування клопотання зазначив, що арешт згідно з ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/14620/25, провадження № 1-кс/760/7594/25 від 18 червня 2025 накладено необґрунтовано, та в ньому відпала потреба.

Відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 21.05.2025 (справа № 760/13570/25, провадження № 1-кс/760/7116/25) надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 , де фактично проживає ОСОБА_4 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення злочину та відшукання і вилучення знарядь кримінального правопорушення, а саме: документальних матеріалів, що підтверджують здійснення господарської діяльності між ООО «Горностаевскийрайагроснаб», «Крестьянское (фермерское) хозяйство «Таисия», ТОВ ГорностаївськийРайагропостач», ФГ «Таїсія», а також з суб`єктами підприємницької діяльності, зареєстрованими на території російської федерації (договори, контракти купівлі-продажу, податкові, видаткові накладні, рахунки, платіжні доручення, документи, підтверджуючі оплату за проведені операції, акти прийому-передачі, товарно-транспортні накладні, сертифікати якості, документи, які підтверджують походження продукції), а також інші документи підтверджуючі фінансово-господарську діяльність між вищезазначеними підприємствами, печатки підприємств, а також мобільні телефони, комп`ютерна техніка, магнітні носії інформації (флеш-накопичувачі, CD-DVD диски, жорсткі диски, та ін.), чорнові записи, засоби зв`язку.

У ході якого було вилучено мобільний телефон iPhone 13 Pro, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 є власником вилученого майна, не є підозрюваною особою та не має жодного відношення до обставин розслідуваного стороною обвинувачення кримінального провадження, подальша дія ухвали Солом`янського районного суду м. Києва є такою, що необґрунтовано порушує право власності останнього.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій вказав, що підтримує подане клопотання в повному обсязі, просить його задовольнити, а судове засідання проводити без його участі.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 у справі №760/14620/25, провадження № 1-кс/760/7594/25 накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0000313 від 09.04.2024, а саме: мобільний телефон iPhone 13 Pro, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Так, при вирішенні питання про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000313 від 09.04.2024 слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що у слідства існує досить фактів та інформації, які об`єктивно переконують в тому, що мобільний телефон, про який йдеться в клопотанні, може мати доказове значення для кримінального провадження. Вилучений мобільний телефон, на який прокурор просить накласти арешт, може бути важливими для встановлення істини у справі та беззаперечно необхідні для повного, об`єктивного, всебічного та неупередженого розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 звернувся в його інтересах до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт застосований згідно ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 у справі №760/14620/25, оскільки ОСОБА_4 як власник вилученого майна, не є підозрюваною особою та не має жодного відношення до обставин розслідуваного стороною обвинувачення кримінального провадження. Подальша дія ухвали Солом`янського районного суду м. Києва є такою, що необґрунтовано порушує право власності останнього. Крім того зазначив, що долучений протокол огляду мобільного телефону від 06.06.2025, з якого вбачається наявність безперешкодного доступу органу досудового розслідування до вмісту зазначеного пристрою та можливість копіювання інформації, що в ньому міститься. Відповідно, доказами у кримінальному провадженні є не сам фізичний об`єкт - телефон, а саме збережена на ньому інформація.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя врахував, що існує можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, адже воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

При цьому, як вбачається з ухвали слідчого судді від 18 червня 2025 прокурор зазначав, що вилучене майно може бути предметом, засобом чи знаряддям кримінальних правопорушень, а вилучені речі можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Водночас, положення кримінального процесуального закону не визначають переліку обставин, які дозволяють констатувати, що відпала потреба у застосуванні арешту майна, - як засобу забезпечення кримінального провадження. Однак логічне тлумачення відповідної норми, - дає підстави зробити висновок, що вказане може мати місце у випадку, коли перестануть існувати підстави, з огляду на які було накладено арешт.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Прокурор в судове засідання не з`явився, доводів викладених в клопотанні про скасування арешту майна не спростував.

Також прокурор не надав жодних доказів на підтвердження того, що майно, на яке накладено арешт є предметом, засобом чи знаряддям кримінальних правопорушень, а також, що воно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено необхідність арешту майна та можливість використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 року, заяви №№7151/75; 7152/75, серія А, №52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Все вищенаведене свідчить про відсутність у кримінальному провадженні відомостей, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_4 належним йому на праві власності майном, а також про відсутність правомірних підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З огляду на наведене, арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від у справі 18 червня 2025 у справі №760/14620/25 у кримінальному провадженні №0000313 від 09.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, необхідно скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений в рамках кримінального провадження № 0000313 від 09.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.06.2025 (справа №760/14620/25), на мобільний телефон iPhone 13 Pro, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , належний ОСОБА_4 , вилучений 28.05.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1