справа № 631/484/25
провадження № 1-кп/631/139/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області справу з єдиним унікальним № 631/484/25 (провадження № 1-кп/631/97/25) за кримінальними провадженнями, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2025 року під № 0000045 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, неодруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

На початку жовтня 2024 року, більш точного часу як в ході проведення досудового розслідування у формі дізнання, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 перебуваючи на околиці села Старовірівка Берестинського району Харківської області, знайшов один zip-пакет, всередині якого знаходилась речовина рослинного походження, де у останнього виник прямий умисел, спрямований на незаконне придбання, шляхом привласнення знайденого, та зберігання речовини, для власного вживання, без мети збуту.

У продовження своїх протиправних дій, маючи намір направлений на вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 у невстановлені досудовим розслідуванням у формі дізнання дату та час, але не пізніше 16 квітня 2025 року, знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , виготовив пристрій для куріння, який складався з двох полімерних частин пляшки та металевого мундштука, до якого помістив у невстановленій кількості частину знайденої (придбаної) ним речовини рослинного походження наркотичної речовини канабіс, після чого спожив його шляхом паління. Полімерні частини та металевий мундштук пристрою для паління з нашаруванням залишків речовин канабісу ОСОБА_4 залишив зберігати за місцем мешкання до моменту їх виявлення працівниками поліції.

Так, 16 квітня 2025 року в період часу з 10 години 49 хвилин до 11 години 22 хвилин під час проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді, на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку було виявлено та вилучено: дві частини полімерної пляшки та металевий наперсток з нашаруванням речовини коричневого кольору, яка у своєму складі містить екстракт канабісу, який згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» віднесено до Таблиці ІІ списку 1 «Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено», маса якого в перерахунку на суху речовину склала 1,319 грам.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення проступок при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловила думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

У зв`язку із добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством у формі дізнання матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин та відображеного алгоритму дій, перебуваючи у селі Старовірівка Берестинського району Харківської області знайшов пакетик, всередині якого знаходилась рослина коноплі. Коли саме це було не пам`ятає, але давненько. Те, що у пакеті перебувала саме рослина коноплі він знав, оскільки мав досвід її вживання. Цей пакетик він приніс до себе додому та через деякий час вжив коноплю шляхом паління за допомого виготовленого ним пристрою для куріння, який складався з двох полімерних частин пляшки та металевого наперстка (мундштука). Після паління цей саморобний пристрій він залишив зберігати у себе в будинку в приміщенні кухні. Надалі, у квітні 2025 року до нього додому прийшли з обшуком працівники поліції, яким він відав цей саморобний пристрій з відповідним нашаруванням від паління коноплі.

У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаявся, зазначив, що йому соромно за свої дії, він розуміє, що вживання наркотичних засобів, їх виготовлення, придбання та зберігання є забороненим, але на той час він перебував у стресовому стані в наслідок воєнних дій. Обвинувачений додав, що зробив для себе висновки, запевнивши суд, що у подальшому такого роду проступків не допустить, усвідомив, що вчинив погано та дуже шкодує про свій вчинок, виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, із досліджених судом у судовому засіданні в порядку, передбаченому положеннями статті 358 Кримінального процесуального кодексу України, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо, разом із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертами досліджень та зроблених за їх результатами висновків, що суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV Кримінального процесуального кодексу України, які були надані стороною обвинувачення, встановлено наступне.

Як убачається з копії ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_5 , постановленої 19 березня 2025 року у справі з єдиним унікальним № 626/854/25 (провадження № 1-кс/626/451/2025), було задоволено клопотання дізнавача СД Берестинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про проведення обшуку в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2025 року під № 0000045 за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України та надано органу Сектору дізнання Берестинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та органу досудового розслідування, а саме групі слідчих/дізнавачів та прокурорів, якими здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні (відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань) дозвіл на проведення обшуку на території домоволодіння, а саме в житлі будь-якому приміщенні незалежно від його правового статусу та призначення, що пристосоване для тимчасового чи постійного проживання в ньому фізичних осіб та складових частинах до нього та в інших його володіннях транспортних засобах, земельній ділянці, гаражі, інших будівлях та приміщеннях побутового, службового, господарського, виробничого призначення, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виявлення та фіксації відомостей про факт причетності ОСОБА_4 до протиправної діяльності, пов`язаної із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, а також відшукання та вилучення знаряддя кримінального правопорушення.

З протоколу огляду обшуку, складеного 16 квітня 2025 року дізнавачем Сектору дізнання Берестинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 , вбачається, що у присутності понятих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за участю власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи ОСОБА_4 у період з 10 години 49 хвилин по 11 годину 22 хвилини на підставі ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_5 від 19 березня 2025 року у справі № 626/854/25 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_4 . Вхід на території домоволодіння був здійснений через дерев`яні ворота, ОСОБА_4 попередньо було надано ухвалу слідчого судді та роз`яснено права і обов`язки. Після чого ОСОБА_4 добровільно провів до подвір`я, яке містить дві господарські будівлі та один житловий будинок сірого кольору. Вказаний будинок містить 2 коридора, 1 житлову кімнату та 1 кухню, де було виявлено дві частини полімерних пляшок з нашаруванням речовини рослинного походження, схожої на наркотичну, та металевий мундштук з нашаруванням речовини рослинного походження коричневого кольору, схожої на наркотичну. Вказані речі було поміщено до спеціалізованого сейф-пакету PSP 2403563, опечатано з підписами двох понятих та дізнавача. Після чого були оглянуті інші приміщення, але більше нічого не виявлено та не вилучено.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, у тому числі обвинуваченим ОСОБА_4 , а також понятими без будь-яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення. Також до протоколу в якості додатку надано диск з відеозаписом слідчої дії.

Згідно висновку судової експертизи з дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» № СЕ-19/121-25/9555-НЗПРАП, проведеної 23 квітня 2025 року головним судовим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_9 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, вбачається, що нашарування речовини коричневого кольору, які знаходяться на внутрішніх поверхнях двох верхніх частин полімерних пляшок та на внутрішній поверхні металевого наперстка, містять у своєму складі екстракт канабісу, який віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено; маса екстракта канабісу в перерахунку на суху речовини становить 0,0168 грам, 0,1213 грам, 1,1809 грам.

Після експертизи об`єкти дослідження поміщено в надану упаковку та додатково поміщено до одного опечатаного полімерного сейф-пакета Експертної служби МВС № 6191131 з пояснювальними написами «Висновок експерта № СЕ-19/121-25/9555-НЗПРАП від 23.04.2025».

З довідки Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України встановлено, що витрати на проведення експертизи СЕ-19/121-25/9555-НЗПРАП від 23 квітня 2025 року у кримінальному провадженню № 0000045 складають 3565 гривень 60 копійок.

Постановою дізнавача Сектору дізнання Берестинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 07 травня 2025 року «Про визнання та приєднання предметів як речових доказів» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000045 один полімерний сейф-пакет № 6191131, виготовлений з полімерного матеріалу, з написом «Україна МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА» з пояснювальним написом «Висновок експерта № СЕ-19/121-25/9555-НЗПРАП від 23.04.2025» з об`єктами дослідження. Доручено поліцейському Сектору логістики Берестинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_10 помісти речовий доказ до камери речових доказів Берестинського районного відділу поліції.

Відповідно до квитанції про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу, виданої поліцейським СЛ Берестинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області рядовим поліції ОСОБА_11 , було прийнято на зберігання наркотичний засіб екстракт канабісу, масою 0,0168 грам, 0,1213 грам, 1,1809 грам, загальною масою 1,319 грам, який упаковано в один спеціалізований сейф-пакет № 6191131, виготовлений з полімерного матеріалу, з написом «Україна МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА» з пояснювальним написом «Висновок експерта № СЕ-19/121-25/9555-НЗПРАП від 23.04.2025». Номер журналу обліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів 1187.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно правового акту України.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих статтею 87 Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к (провадження № 51-735км18) зазначив, що кваліфікація злочину кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Розв`язуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого суд виходить з наступного.

Екстракти канабісу, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (із змінами та доповненнями) віднесені до Таблиці ІІ списку 1 «Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено».

Згідно Таблиці 1 Невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прейскурантів, які знаходяться у незаконному обігу» кримінальна відповідальність за придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу екстракту канабісу, у невеликих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання, виготовлення та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме 0,3 грам.

Пленум Верховного Суду України у пункті 3 своєї постанови № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» роз`яснив, що незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати їх купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого. Під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів настає незалежно від його тривалості. Злочини, передбачені статями 307, 309 або 311 Кримінального кодексу України, визначаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій.

Відтак, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення проступку у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, оскільки він дійсно своїми умисними діями вчинив незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд доходить висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії його відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд виходить з наступного.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим скоєно кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії кримінального проступку.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Харкові, є громадянином України, зі слів має середньо-технічну освіту, неодружений, але перебуває у фактичних шлюбних відносинах, неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. За станом здоров`я не має специфічних особливостей, до осіб з інвалідністю не відноситься, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність; офіційно не працевлаштований, суб`єктом господарської діяльності не зареєстрований, але на життя заробляє працюючи за цивільно-правовими договорами.

Також встановлено, що ОСОБА_4 постійно мешкає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де згідно з характеристикою секретаря Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області ОСОБА_12 від 17 квітня 2025 року № 1264/02-33 характеризується посередньо, як особа, яка веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, з сусідами не спілкується; в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий.

У даній справі в силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає повне визнання вини та щире каяття.

Щире каяття в даному випадку полягає у визнанні обвинуваченим в суді обставин, регламентованих пунктом 1 частини 2 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України щодо події кримінального правопорушення, у тому числі часу, місця, способу вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Обвинувачений під час судового розгляду справи постійно висловлював щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Обставин, що у відповідності до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , у обвинувальному акті не наведено та судом не встановлено.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

У Рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України вказав, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди тощо.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18 (провадження № 51-2615км19)).

Згідно з приписами статті 8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50 і 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому у даній справі, суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу приписів статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінального проступку, враховує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, загальну масу вилученого наркотичного засобу, обіг якого обмежено законом, дані про особу винного, який в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий, повністю визнав свою провину і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, за першою вимогою з`явився до суду та надав правдиві покази щодо обставин вчиненого, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин й те, що кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана. Також суд бере до уваги позицію сторони обвинувачення прокурора, яка просила призначити покарання обвинуваченому у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 309 Кримінального кодексу України, у виді штрафу.

При цьому, суд при призначенні покарання виходить не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, а й із тих норм Загальної частини Кримінального кодифікованого закону України, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, що здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 3 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України було проведено судову експертизу наркотичних засобів № СЕ-19/121-25/9555-НЗПРАП від 23 квітня 2025 року, вартість якої складає 3565 гривень 60 копійок, тому з ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави витрати за проведення даної експертизи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 50, 51, 53, 65 67 та частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, а також статтями 84, 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, статтями 131 132, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 381, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні: спеціальний полімерний пакет експертної служби № 6191131, виготовлений з полімерного матеріалу, з написом «Україна МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА» з пояснювальним написом «Висновок експерта № СЕ-19/121-25/9555-НЗПРАП від 23.04.2025» з об`єктами дослідження, що переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Берестинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області рядовим (квитанція про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу, виданої поліцейським СЛ Берестинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області рядовим поліції ОСОБА_11 , номер журналу обліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів 1187) після набрання вироком законної сили знищити.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 50 копійок за виконання судової експертизи № СЕ-19/121-25/9555-НЗПРАП, проведеної 23 квітня 2025 року головним судовим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_9 , стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1