ВИРОК

Іменем України

11.06.2025 м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові матеріали кримінального провадження № 0000124 від 13.02.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, з неповної середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, всупереч вимог визначених «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 21.08.1998 № 622 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 20.01.2025 близько з 17:00 по 18:00 год., перебуваючи поблизу під`їзду будинку № 19, що по вул. Сахарова в м. Львові, знайшла рюкзак, який привласнила та віднесла до місця проживання, а саме у квартиру АДРЕСА_3 .

В подальшому, 21.01.2025 близько з 13:00 по 14:00 год., перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 відкривши рюкзак та оглянувши його вміст, виявила споряджений корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1 та модернізований уніфікований запал ручних гранат типу УЗРГМ, що відноситься до категорії вибухових пристроїв. Після цього ОСОБА_4 вищевказану гранату із запалом перенесла до ванної кімнати та заховала під ванною.

Таким чином, ОСОБА_4 придбала зазначену гранату із запалом шляхом привласнення знайденого та зберігала без передбаченого законом дозволу до моменту виявлення та вилучення 24.01.2025 працівниками поліції під час проведення обшуку.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, визнала повністю, щиро розкаюється, пояснення дала аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснила необдуманістю щодо настання негативних наслідків.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.263 КК України доведена повністю, її дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки вона скоїла незаконне придбання та зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої: раніше не судима, має постійне місце проживання, за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не зверталася.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті кримінальних правопорушень та встановлення істини по справі.

У відповідності до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Підстави для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових необхідним та достатнім для злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочини у виді три роки позбавлення волі. Однак суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування даного покарання та рахує за доцільне застосувати до обвинуваченої ст.75 КК України, з покладенням на неї обов`язків на підставі ст.76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченою та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення та характеризують поведінку останньої після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченої, зокрема способу життя, характеризуючи її даних, вік, стан її здоров`я та те, що вона не працює, тому суд вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає тяжкості вчинених нею кримінального правопорушення та її особі, і буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Термін застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання завершився. Відповідних клопотань про обрання нового запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором не заявлено.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи, відповідно до ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченої в дохід держави.

Арешт на майно обвинуваченої не накладався.

Оскільки речовий доказ згідно постанови про визнання речей речовими доказами та доручення їх до матеріалів досудового розслідування від 24.01.2025, зокрема предмет, зовні візуально схожий на гранату, був знищений згідно наданого прокурором у судовому засіданні акту знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують №15 від 30.01.2025, тому питання про долю цього речового доказу вирішенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити її покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3(три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 1(один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у зв`язку з проведенням експертиз, на загальну суму 5 173,35 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1