Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1667/25
Провадження № 1-кп/494/123/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000311 щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Зуївка Харцизьк Донецької області, українець, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення, військовослужбовець, курсант 2 навчального взводу 2 навчальної роти зведеного навчального батальйону «Граніт-79» військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимого,-

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - КК України);

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем, призваним по мобілізації, та проходячи військову службу на посаді курсанта 2 навчального взводу 2 навчальної роти зведеного навчального батальйону «Граніт-79» військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 21.05.2025, приблизно о 01:00 год., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, під час дії на території України воєнного стану, який оголошено Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, дія якого неодноразово продовжувалася, прибув до будинку, де мешкала ОСОБА_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення чужого майна. Надалі ОСОБА_4 , будучи впевненим, що ОСОБА_5 відпочиває, через незачинене вікно, шляхом вільного доступу, проник у будинок за вищевказаною адресою, де у спальній кімнаті на тумбочці виявив мобільний телефон марки «РОСО С65» моделі «2310FPCA4G» (оперативна пам`ять 6,0+2,0 ГБ, процесор 8 ядер, внутрішня пам`ять 128 ГБ) сірого кольору, в чохлі- накладці чорного кольору, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 та бездротові навушники в чорному кейсі «TWS М10». Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та викрити його злочинні дії ніхто не може, діючи з прямим умислом та метою незаконного збагачення, маючи корисливий мотив, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, протиправно, таємно викрав мобільний телефон марки «РОСО С65» моделі «2310FPCA4G» (оперативна пам`ять 6,0+2,0 ГБ, процесор 8 ядер, внутрішня пам`ять 128 ГБ) сірого кольору вартістю 3528,04 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 , та бездротові навушники в чорному кейсі «TWS М10» вартістю 209,72 грн, що належать ОСОБА_5 . У подальшому ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 3737,76 гривень, тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднане з проникнення у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднане з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану , тобто вчинив злочин, передбачений частиною четвертою статті 185 КК України.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася. 26.08.2025 року надіслала на адресу суду заяву про слухання справи у її відсутності. Просила призначити ОСОБА_4 покарання згідно чинного законодавства.

Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілої або про відкладення судового розгляду, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілої з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити найменш суворе покарання.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який характеризуються за місцем проживання з негативної сторони, раніше був судимий до штрафу, однак штраф сплачений, а тому є таким що раніше не судимий, не перебуває на наркологічному та психіатричному обліку.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України - не встановлено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною четвертою статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки із покладанням обов`язків передбачених статтею 76 КК України. Обвинувачений просив призначити найменш суворе покарання та вказав, в подальшому житті не буде вчиняти таких дій. Потерпіла у судове засідання не з`явилася, у заяві про розгляд справи, просила призначити покарання відповідно до вимог діючого законодавства України.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та інтересів потерпілої.

Цивільний позов по справі - не заявлений.

Запобіжний захід - не обирати.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області по справі №494/1128/25 від 29.05.2025 року, а саме на: бездротові навушники в чорному кейсі та мобільний телефон марки Росо С65 сіро-синього кольору.

Речові докази по кримінальному провадженню №0000311, а саме: мобільний телефон марки «РОСО С65» та бездротові навушники в чорному кейсі - необхідно повернути потерпілій по приналежності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 6 361 (шість тисяч триста шістдесят одну) грн 20 коп. витрат за проведення експертизи №2679-34-25.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 4 ст. 185 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно частини 4 статті 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Цивільний позов по справі - не заявлений.

Запобіжний захід - не обирати.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області по справі №494/1128/25 від 29.05.2025 року, а саме на: бездротові навушники в чорному кейсі та мобільний телефон марки Росо С65 сіро-синього кольору.

Речові докази по кримінальному провадженню №0000311, а саме: мобільний телефон марки «РОСО С65» та бездротові навушники в чорному кейсі - необхідно повернути потерпілій по приналежності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 6 361 (шість тисяч триста шістдесят одну) грн 20 коп. витрат за проведення експертизи №2679-34-25.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1