ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2483/25 Справа № 207/4746/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 23 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000967, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Південного районного суду міста Кам`янського від 23 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 21 серпня 2025 року, без визначення розміру застави.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що свідчить про продовження існування ризиків того, що останній може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом також було враховано, що тяжкість, характер та обставини кримінальних правопорушень свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі:

- обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В обґрунтування вказує, що заявлені прокурором ризики, є припущенням останнього, оскільки не підтверджені будь-якими доказами.

Крім того вказує, що в нього є неповнолітній син, до затримання працював на будівництві, а також просить звернути увагу на наявні в нього хвороби.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання останнього під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

При цьому враховується, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти здоров`я населення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років, не має постійного місця роботи або навчання, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, отже міцних соціальних зв`язків не підтримує, що дає підстави для висновку, що обвинувачений, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на інших учасників кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою, як на це посилається останній в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, що в нього є неповнолітній син, до затримання працював на будівництві, а також просить звернути увагу на наявні в нього хвороби, то ці обставини не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Крім того, обвинуваченим не надано інформації, яка б свідчила про наявність застережень щодо неможливості перебування його в умовах тримання під вартою у зв`язку зі станом здоров`я.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 23 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000967, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4