СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1680/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м.Київ

Колегія суддів Святошинського районного суду міста Києва в складі:

головуючої - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000151 від 20 лютого 2025 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 ,

встановила:

18.07.2025 із Київської міської прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000151 від 20 лютого 2025 стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України.

Ухвалою суду від 22.07.2025 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого зазначив, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а також обставини, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час продовжують існуватита наразі не зменшились.

Так, наявність ризику переховування від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п?ятнадцять років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі не продовження запобіжного заходу триманням під вартою, останній може переховуватися від суду, з метою уникнення покарання.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК обґрунтовується тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може знищити, сховати та спотворити інформацію, речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК обґрунтовується тим, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які можуть бути допитані як свідки.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК обґрунтовується тим, що серед оточення ОСОБА_5 є невстановлені учасники злочину, яких він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі їм в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності усіх винних осіб.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може вчинити інший злочин спрямований на перешкоджання Збройним Силам України та іншим військовим формуванням в особливий період, тим самим створивши умови для переховування його від суду та унеможлививши здійснення швидкого, повного і неупередженого судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні.

На думку прокурора застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_7 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що ризики заявлені прокурором відсутні, оскільки ОСОБА_5 в повному обсязі визнає свою провину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та розкаюється у скоєному, обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, ОСОБА_5 та його матір зробили благодійні пожертви на користь ЗСУ у розмірі 120 тис. грн., окремо захисник зауважив, що обвинувачений має вади слуху. На підтвердженні зазначених обставин захисником були надані відповідні документи.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлено, що на стадії досудового розслідування до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строк якого спливає 21.08.2025.

Згідно ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, водночас згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) , пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86).

Так, ОСОБА_5 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Колегія суддів враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини.Цими відомостями, на думку колегії суддів, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів бере до уваги наступне.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого та передбачає покарання на строк п`ятнадцять років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, обвинувачений неодружений, не працевлаштований, раніше не судимий, також колегія судді враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення злочину, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за інкримінований злочин, може з метою уникнення покарання переховуватись від суду, оскільки у нього відсутні міцні соціальні зв`язки та достатні стримуючі фактори.

Оцінюючи наявність існування ризику можливих спроб обвинуваченого впливати на свідків, колегія суддів, зважаючи стадію судового провадження, приходить до висновку, що вказаний ризик доведений у достатній мірі, адже, свідки, покази яких з огляду на вимоги ч. 1 ст. 23 КПК України, мають бути отримані безпосередньо судом, ще не допитані, обвинувачений може впливати на них, зокрема шляхом вмовлянь, підкупу з метою змусити змінити покази.

Інші заявлені у клопотання ризики не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду клопотання. Так, досудове розслідування завершене, всі докази зібрані та обставини встановлені, а відтак відсутній ризик того, що обвинувачений може знищити, сховати та спотворити інформацію, речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також не знайшов своє підтвердження ризик вчинення інших кримінальних правопорушень та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

При вирішенні клопотання прокурора, колегія суддів приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

З огляду на вищевикладене, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Стан здоров`я обвинуваченого не виключає можливість перебування його під вартою в умовах слідчого ізолятора.

Разом з тим, враховуючи вимоги п.1 ч.4 ст.183 КПК України, а також обставини справи та вагомість вищенаведених ризиків, суд вважає неможливим визначити розмір застави при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 315 КПК України, колегія суддів

постановила:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 04 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати його у ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 07.08.2025 о 11-00 год.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3