Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/499/24
Провадження № 1-кп/382/45/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000365, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Переясла-Хмельницький Київської області, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз Шевченківським районним судом м. Києва від 14.02.2025 року за ч. 2 ст. 289, КК України, на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи раніше судимим, останній раз вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі (звільнений 20.12.2023 з Старобабанівської ВК 92), на шлях виправлення не став, та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності, за наступних обставин. Так, 30 січня 2024 року, близько 15 години 15 хвилин, перебуваючи в приміщенні кав?ярні "ІНФОРМАЦІЯ_2", розташованому за адресою: АДРЕСА_3, у ОСОБА_4 , перебуваючого в стані алкогольного сп?яніння, виник злочинний умисел направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна, вчинене повторно, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 , код ЄДРПОУ № НОМЕР_1 . Відразу після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи характер своїх неправомірних дій, передбачаючи настання наслідків у вигляді відкритого викрадення чужого майна, діючи повторно та свідомо бажаючи цього, усвідомлюючи, що введений в державі військовий стан не припинено і не скасовано, підійшов до барної стійки вищевказаної кав?ярні, де стояв декоративний чобіток з грошовими коштами, взяв своєю рукою грошові кошти в сумі 260 гривень та поклав до лівої зовнішньої кишені своєї куртки в яку був одягнений, після чого, не зважаючи на вимогу працівника закладу ОСОБА_6 , в присутності якої останній відкрито заволодів коштами, повернути грошові кошти, вийшов із приміщення кав?ярні, тим самим вчинив грабіж вищезазначеного майна. В подальшому викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим завдав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 , код ЄДРПОУ № НОМЕР_1 , майнової шкоди на загальну суму в сумі 260 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 186 КК України.

Обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині визнав, однак заперечив своє перебування на момент події у стані алкогольного сп`яніння, а також наявність на місці події інших громадян, крім працівниці кав`ярні, яка до нього не зверталася. Обвинувачений показав, що приблизно 30 січня він заходив до кав`ярні на вокзалі в м. Яготині, можливо двічі, точно не пам`ятає, з метою позичити кошти у продавчині. Чи були відвідувачі не пам`ятає. Коли заходив вдруге у кав`ярні перебувала працівниця закладу, відвідувачів не було, обвинувачений тоді підійшов до барної стійки, побачив на ній ємність із грошовими коштами, він взяв грошові кошти в сумі 260 грн та вийшов з кав`ярні, після цього сів у маршрутку, гроші не витратив, перерахував у маршрутці та розраховувався за квиток. Чи бачила його у кав`ярні працівниця закладу обвинувачений сказати точно не може, вона йому нічого не говорила. Обвинувачений був тверезий. Потім, хвилин через 10-15, підійшли працівники поліції і затримали його.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 186 КК України доводиться показами допитаних у судовому засіданні свідків:

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , яка показала, що на момент події взимку 2024 року свідок працювала у кав`ярні, до дня події обвинуваченого не бачила. В той день обвинувачений заходив до кав`ярні двічі, перший раз зранку, попросив гроші на проїзд і напарниця свідка ( ОСОБА_8 ) дала йому двадцять чи тридцять гривень із баночки для чайових (у вигляді чобітка), яка стояла з лівої сторони на столі. Потім обвинувачений пішов і свідку відомо, що обвинувачений мав сварку з водієм автобуса. Потім, в обідній час, цей чоловік повернувся до кав`ярні, ходив роздивлявся, свідок питала його чи щось йому потрібно, а він почав руками лізти до баночки для чайових (чобітка) з грошима і за словами свідка "я вже бачу як витягуються гроші із чобітка (баночки)". В цей період часу напарниця свідка вийшла до вбиральні, а свідок відверталася, а потім почула шелестіння ("як гроші забирають"), повернулася і побачила, як чоловік кладе гроші собі в карман, свідок подивилася в чобіток і там грошей не було, тоді почалася перепалка, свідок тричі вимагала у чоловіка повернути гроші, чоловік порився у себе в кармані, витягнув з карману двадцять гривень, поклав свідку на стіл, нічого не відповів, розвернувся і вийшов із кав`ярні. Свідок була в розпачі, побігла за чоловіком але не догнала, вибігла на вулицю кричала чоловіку зупинитися та віддати кошти, але чоловік не зупинився, потім були викликані працівники поліції. Цей чоловік хитався, на думку свідка перебував у стані алкогольного сп`яніння, відчувався запах алкоголю, одягнутий був у чорний неохайний одяг;

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , яка показала, що подія сталася в січні 2024 року в кав`ярні "ІНФОРМАЦІЯ_3" на вокзалі, де свідок працювала помічником баристи. Близько 9-10 години ранку до закладу вперше зайшов обвинувачений, просив гроші і показував довідку, що він нещодавно звільнений. Оскільки в цей час у закладі зазвичай багато відвідувачів, вони, з метою щоб він вийшов і не відлякував людей, дали йому 20 гривень і він пішов. Потім, другий раз, коли свідок відійшла до вбиральні та повернулася, вона побачила свою напарницю ОСОБА_10 , яка сиділа і плакала. На запитання свідка, що сталося, напарниця повідомила, що чоловік, якому вони зранку давали гроші, вдруге прийшов та вкрав грошові кошти із чобітка для чайових, ОСОБА_10 йому кричала, щоб він віддав гроші, однак він втік. Потім вони викликали поліцію і чоловіка затримали в маршрутці. Обвинувачений заволодів сумою близько 300 грн, точно не пам`ятає. На думку свідка обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки був специфічний запах;

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що він працював водієм автобуса на маршруті в Яготині та показав, що подія відбулася взимку минулого року. В той день дану свідок бачив обвинуваченого, який їхав в автобусі із Лизогубової Слободи до м. Яготин, за проїзд не оплачував тому, що в нього не було грошей і він показував документ про звільнення. В Яготин приїхали в 11:30, потім свідок бачив його біля місця продажу кави близько 15:00. Свідок брав собі каву, а обвинувачений просив його підвезти. Обвинувачений прийшов до автобуса з якимось чоловіком, які були у стані алкогольного сп`яніння, був специфічний запах, потім вони дали гроші свідку за проїзд, потім підійшли працівники поліції, показали фото і спитали чи нема в мене таких, я показав місце, де він сидів. Працівники поліції забрали його, а інший чоловік підійшов до мене і зажадав повернення коштів за проїзд.

Вина ОСОБА_4 у інкримінованому кримінальному правопорушенні за ч. 4 ст. 186 КК України доводиться дослідженими в судовому засіданні у своїй сукупності доказами:

- рапортами старшого інспектора чергового СРПП ВП № 2 (м. Яготин) Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 30.01.2024 року;

- заявою про вчинення злочину від 30.01.2024 року;

- протоколом огляду місця події від 30.01.2024 року та ілюстративною таблицею до протоколу огляду місця події від 30.01.2024 року;

- компакт-диском з записом з камер зовнішнього спостереження кав`ярні "ІНФОРМАЦІЯ_3" та протоколом перегляду відеозапису від 31.01.2024 року, переглянутого в судовому засіданні, з якого вбачається, що біля барної стійки кав`ярні стоїть особа чоловічої статі спиною до камери, яка руками тягнеться вперед до барної стійки, потім здійснює певні рухи руками. Після цього особа жіночої статі встає, а чоловік рукою кладе щось до лівої кишені та трохи відходить від барної стійки. Після цього, особа жіночої статі перевіряє розміщений на барній стійці предмет ззовні схожий на чобіток, при цьому агресивно звертається до особи чоловічої статі. Після цього, чоловік лівою рукою дістає щось з лівої кишені та кладе щось до чобітка та виходить з приміщення. Після переглянутого відеозапису, ОСОБА_4 підтвердив, що саме він зображений на відеозаписі;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.02.2024 року та довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками;

- довідкою КНП Яготинської міської ради "Яготинська центральна міська лікарня" від 30.01.2024 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4 доставлений працівниками поліції з діагнозом: алкогольне сп`яніння 2,1 ‰;

- копією акту обстеження на предмет вживання алкоголю; копією акту прийому-передачі об`єкту оренди від 22.09.2023 року;

- випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; витягом № 1830 з реєстру платників єдиного податку; копією договору оренди № 2 стаціонарної тимчасової споруди (торговий павільйон) від 22.09.2023 року; копією трудового договору № 18 від 04.08.2023 року; копією трудового від 28.09.2023 року.

Повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий доказ, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 186 КК України з об`єктивної сторони грабіж є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ним як викрадення, але вона ігнорує це.

Грабіж матиме місце і в тому випадку коли викрадення розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється винним (наприклад сторонні бачать, що винний бере майно, але не розуміють, що це викрадення. Грабіж вважається закінченим коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власник (винести, сховати, передати, викинути тощо).

З суб`єктивної сторони як грабіж так і крадіжка передбачають прямий умисел. Обов`язковими суб`єктивними ознаками грабежу та крадіжки є корисливий мотив та корислива мета, з якими здійснюється викрадення.

Пленум Верховного Суду України у п.п.3, 4 своєї постанови "Про судову практику у справах проти власності" №10 від 06.11.2009 року роз`яснив, що розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння). Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Приписами ст. 91 КПК України установлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого), подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства та закріплені в статті 129 Конституції України.

Національне законодавство України узгоджується з усталеною судовою практикою ЄСПЛ, що сформульована зокрема у п. 43 рішення від 14.02.2008 в справі "Кобець проти України" (з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини"), згідно яких "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом кримінального провадження, крім того, що інкримінований злочин вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18, від 17 квітня 2019 року у справі №472/342/16-к, від 11 лютого 2021 року у справі № 462/3062/16-к).

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Суд зазначає, що для вирішення питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинений злочин в обов`язковому порядку мають бути встановлені усі елементи складу злочину, зокрема, об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона, а обов`язок доведення наявності вказаних елементів покладається на сторону обвинувачення.

Суд приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівомвини ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України.

Судом не приймаються до уваги заперечення обвинуваченого щодо його перебування на момент події у стані алкогольного сп`яніння та те, що його дії не були виявлені працівницею кав`ярні, оскільки вони спростовуються довідкою КНП Яготинської міської ради "Яготинська центральна міська лікарня" від 30.01.2024 року, актом обстеження на предмет вживання алкоголю, відеозаписом події, а також показами свідків.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12) КК, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, відноситься до тяжких злочинів згідно зі ст. 12 КК України, вчинений умисно, є закінченим.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Судом не визнано обставинами, що обтяжують покарання, вчинення злочину "в умовах воєнного стану" та повторно, які зазначені в обвинувальному акті, як обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , оскільки вони охоплюється кваліфікацією інкримінованого злочину, а ст. 67 КК України до обставин, яка обтяжує покарання, відносить вчинення злочину саме "з використанням умов воєнного стану", тож вказані поняття не є тотожними. При цьому, ні у викладі фактичних обставин справи, ні у висунутому обвинуваченні, стороною обвинувачення не зазначено яким чином обвинувачений використав умови воєнного стану при вчиненні злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12) КК, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначені обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого; визнання обвинуваченим вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні; обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; особу винного; відсутність осіб, які перебувають на його утриманні; посередню характеристику за місцем проживання; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, стан здоров`я, раніше судимого; фактичні обставини та обстановку вчинення злочину; характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; і вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинений ним злочин покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на думку суду його подальше виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання необхідним для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги санкцію ч. 4 ст. 186 КК України, суд приходить до висновку, що мета покарання, передбачена ч. 2 ст. 50 КК України, буде досягнута за умови призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк сім років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2025 року, більш суворим покаранням за даним вироком, необхідно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 05.05.2025 року, зарахувавши в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 26.11.2024 по 04.05.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також час перебування під вартою за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.01.2024 - з 21.03.2024 по 10.04.2024.

Накладений ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2024 року арешт необхідно скасувати. Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 174, 368-371, 373-374, 376, 392-393, 395, 615 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2025 року, більш суворим покаранням за даним вироком, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 05.05.2025 року, зарахувавши в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 26.11.2024 по 04.05.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також час перебування під вартою за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.01.2024 - з 21.03.2024 по 10.04.2024.

Скасувати накладений ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2024 року арешт на грошові кошти в загальній сумі 146 гривень, які поміщено до поліетиленового сейф-пакету № KIV1140927, на який нанесено пояснювальний напис з підписами понятих та слідчого; мобільний телефон марки "NOKIA" темно-сірого кольору, який поміщено до поліетилен-нового сейф-пакету № SUD 1032424, на який нанесено пояснювальний напис з підписами понятих та слідчих.

Речові докази:

- грошові кошти в загальній сумі 146 гривень, які поміщено до поліетиленового сейф-пакету № KIV1140927; декоративний черевичок блакитного кольору та грошову купюру номіналом 20 гривень серія ЕИ №5337302, який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів при ВП №2 Бориспільського РУП ГУ НП Київській області, після набрання вироком законної сили повернути потерпілій;

- компакт-диски для лазерних систем зчитування "ALERUS" DVD-R16х об`ємом 4.7 Gb/120 min залишити при матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки "NOKIA" темно-сірого кольору, який поміщено до поліетилен-нового сейф-пакету № SUD 1032424, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Яготинський районний суд Київської області, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вручити учасникам судового провадження повний текст вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1