Провадження №1-кп/127/960/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001500 від 19.09.2020,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника щодо закриття кримінального провадження та просив суд його задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 з приводу заявленого захисником клопотання про закриття кримінального провадження не заперечувала.

Представник потерпілої ОСОБА_6 щодо заявленого клопотання сторони захисту покладалась на розсуд суду.

Заслухавши клопотання захисника, думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та надані суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він в період часу з 20.07.2020 до 16:00 год. 18.09.2020, перебуваючи у м. Вінниця, по вул. Данила Нечая, діючи умисно, таємно, з корисливим мотивом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, перелізши через паркан, проник на територію домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом злому замка проник до приміщення лазні, що на території вказаного домоволодіння та належить на праві власності ОСОБА_7 , звідки викрав речі, а саме: два відра для лазні ємністю 8 літрів, вартість яких відповідно до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ №728 від 06.10.2020 на момент вчинення кримінального правопорушення становила 530,00 грн., металевий чан ємністю 75 л, вартістю 950 грн., відповідно до товарного чеку від 30.12.2015 та двох ковшів для лазні (відповідно до висновку експерта №728 від 06.10.2020 встановити вартість не представилось можливим).

В подальшому, ОСОБА_4 разом з викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення, та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 1480 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення.

На час вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює п`ятдесяти відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром сімнадцяти гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює п`ятдесяти відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи ( у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 липня 2020 року складав 2197 грн (1098,50 грн розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.07.2020 х на 50%). Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1098,50х2=2197 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах Кримінального кодексу України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009 у 2020 році на час, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_4 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Однак, з 09.08.2024 набув чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Цим Законом ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої за ч. 1 ст. 51 КУпАП, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 51 КУпАП настає адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України, передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, має місце часткова декриміналізація діянь, у виді крадіжки майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час розгляду справи становить 2197 грн, а відтак суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 діяння, тому що, вартість викраденого майна, згідно обвинувального акта становить 1480 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому його дії можливо кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 7 ст. 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Як було зазначено вище кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Згідно ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ст. 5 КК України, згідно якої визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який надав згоду на закриття кримінального провадження, а також, те, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визначалися законом як протиправні, клопотання захисника є обґрунтованим, відповідає вимогам закону, який діє на час прийняття судом відповідного рішення, а тому підлягає задоволенню.

Процесуальні витрати пов`язані з проведенням судових експертиз, слід віднести на рахунок держави, оскільки під час закриття кримінального з вищевказаних підстав, вина обвинуваченого не встановлена, а тому не можуть бути стягнуті і витрати.

Стосовно заявленої позовної заяви потерпілої ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи постановляючи ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Вирішення позовної заяви при закритті провадження по справі у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння суперечить вказаним вище нормам закону.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, зважаючи на закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, заявлена потерпілою позовна заява про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає потерпілій пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2-5, 185 КК України, ст. ст. 284, 369-372, 376, 479-2 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника задовольнити.

На підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001500 від 19.09.2020 закрити у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати пов`язані з проведенням судових експертиз, віднести на рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1