ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1075/25 Справа № 187/275/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000250 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, офіційно працевлаштованого на посаді охоронця-водія ТОВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не перебуваючого на військовому обліку, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Василівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, не одруженого, офіційно працевлаштованого на посаді охоронця ТОВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 », перебуваючого на військовому обліку, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Оленівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, маючого середньо-технічну освіту, одруженого, офіційно працевлаштованого на посаді керівника народного колективу ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, одруженого, пенсіонера, перебуваючого на військовому обліку, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком ІНФОРМАЦІЯ_7 від 24 грудня 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. (тридцять чотири тисячі грн. 00 коп.) на користь держави.

ОСОБА_10 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. (тридцять чотири тисячі грн. 00 коп.) на користь держави.

ОСОБА_11 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. (тридцять чотири тисячі грн. 00 коп.) на користь держави.

ОСОБА_12 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. (тридцять чотири тисячі грн. 00 коп.) на користь держави.

Як встановлено судом, 24.08.2023 року, під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке 25.02.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 364, ч. ч. 1, 4 ст. 197-1 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2023 року, старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , при виконанні своїх службових обов`язків, в присутності понятих та залучених спеціалістів, здійснено виїзд на територію с. Єлизаветівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області, з метою огляду земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:1157, :03:001:1158, :03:001:1159, власниками яких є ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 відповідно.

У подальшому, по прибуттю до місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157, власником якої є ОСОБА_15 , яка розташована на узбережжі «Голубого Озера» в с. Єлизаветівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області, старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 виявлено огорожу, на якій розміщено оголошення про те, що дана територія є базою відпочинку «Сосновий ліс» та яка оснащена ворітьми для здійснення в`їзду на територію даної земельної ділянки, які були зачинені на замок.

Також, старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 виявлено, що біля в`їзду до земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157 за ворітьми перебував ОСОБА_18 та охоронці TOB ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , разом з якими також перебував ОСОБА_11 та інша невстановлена під час досудового розслідування особа, відносно якої матеріали досудового розслідування виділено в окреме кримінальне провадження.

Перед початком огляду слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_11 розпочато оголошення ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2023 року про проведення огляду та роз`яснено порядок проведення вказаної слідчої дії, в тому числі їх обов`язок допустити уповноважених осіб до земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157, зазначеної в ухвалі слідчого судді та не перешкоджати проведенню огляду.

Однак, незважаючи на законні вимоги старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , у ОСОБА_12 , охоронців ТОВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також, ОСОБА_11 та іншої невстановленої під час досудового розслідування осіб виник раптовий злочинний умисел, направлений на опір вказаному працівнику правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків, шляхом недопущення старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 на територію земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157, із застосуванням активної фізичної протидії.

Так, ОСОБА_12 спільно з охоронцями ТОВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_11 та іншою невстановленою під час досудового розслідування особою, групою осіб, без попередньої змови між собою, 24.08.2023 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, в той час як ворота в`їзду до земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157 були відчинені, при спробі старшого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_14 пройти на територію оглядуваної земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 , є працівником правоохоронного органу який виконує свої службові обов`язків, умисно застосували активну фізичну силу, а саме тримали та штовхали металеві ворота руками, при цьому ОСОБА_12 своїми обома руками тримав та штовхав ліву внутрішньою частину металевих воріт, ОСОБА_10 обома руками тримав та штовхав ліву внутрішню частину металевих воріт, ОСОБА_9 своєю лівою рукою тримав та штовхав праву внутрішню частину металевих воріт, невстановлена під час досудового розслідування особа тримала та штовхала своєю правою рукою праву внутрішню частину металевих воріт, а ОСОБА_11 обома руками тримав та штовхав краї внутрішньої правої та лівої сторони металевих воріт, закриваючи їх на замок, чим здійснили їх силове закривання та виштовхали даними ворітьми старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 за межі території в`їзду до земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157, перешкоджаючи старшому ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_14 виконувати свої службові обов`язки, а саме провести огляд земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157, дозвіл на проведення якої надано ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпро від 04.08.2023 року, чим здійснили опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Дії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України, а саме, опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник, який діє в інтересах ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок ІНФОРМАЦІЯ_7 від 24.12.2024 року відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України скасувати, кримінальне провадження №0000250 від 25.08.2023 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник обґрунтовує свою позицію тим, що відповідно до ст. ст. 370, 374 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими в ході судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та їх достатності для прийняття відповідного процесуального рішення. У ньому повинні бути наведені належні і достатні мотиви для ухвалення прийнятого судом рішення. Вказані вимоги закону при судовому розгляді та постановленні вироку судом належним чином не дотримані.

Наданим стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції відповідної об?єктивної оцінки їм не надав, внаслідок чого прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов?язків, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою, передбачене частиною 1 статті 28, частиною 2 статті 342 КК України, необґрунтовано, допустивши тим самим невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що у відповідності до вимог ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та показав, що він працює паркувальником бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 » при цьому до його обов?язків входить відчиняти та зачиняти ворота до бази відпочинку. 24.08.2023 року він перебував на робочому місці.

В той час, коли ворота були зачинені на замок, до них підійшли невідому йому особи, які вели себе як бандити. Він зрозумів, що готується рейдерське захоплення. Про вказану подію він повідомив свого керівника ОСОБА_19 , прізвище якої йому не відомо. Коли він випустив відпочивальників та намагався зачинити ворота вказані особи спробували зайти та «навалилися» на воротора. Зачинити ворота йому допомогли відпочивальники.

Далі він відійшов від воріт. На той час, коли вказані особи намагалися потрапити на територію бази відпочинку, що вони є працівниками поліції він не знав. Так, у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та показав, що він відпочивав на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 » куди потрапив через базу відпочинку «Сосновий ліс». До нього підійшли інші відпочивальники та попросили допомогти зачинити ворота, на що він погодився та допоміг це зробити. Особи, які перебували з іншої сторони воріт та намагалися потрапити на територію бази відпочинку вели себе неадекватно.

Про те, що особи, які перебували за ворітьми є працівниками поліції, він дізнався вже після даного інциденту та допиту в якості свідка у даному кримінальному провадженні.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Проте суд першої інстанції у обвинувальному вироку допущено припущення (абзац 4 зверху а.с.14 Вироку від 24.12.2024 року), а саме в підтвердження факту освідомлення ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що потерпілий ОСОБА_14 був діючим працівником поліції на момент інциденту підтверджується тим, що, як на думку суду першої інстанції, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 тривалий час спілкувались із ОСОБА_9 , якому потерпілий ОСОБА_14 пред?явив ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Із цього суд першої інстанції зробив висновок «поза розумним сумнівом», не знаючи тему встановивши предмет і тему спілкування вказаних осіб.

Судом першої інстанції взагалі не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_20 , яка в судовому засіданні повідомила про те, що перед підготовкою до допиту у судовому засіданні перевірила дані Державного земельного кадастру щодо місця розташування земельної ділянки площею 1.73 га кадастровий номер :03:001:1157 на огляд якої було надано дозвіл слідчим суддею ІНФОРМАЦІЯ_10 від 04.08.2023 року та місця знаходження металевих воріт біля яких відбувався інкримінований інцидент, було нею встановлено, що металеві ворота та місце інциденту знаходяться на території земельної ділянки площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:001:0028, щоб потрапити до земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157 треба пройти від металевих воріт близько 50 метрів.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки наданого стороною захисту технічного звіту з геодезичних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлені в 2024 Році щодо земельних ділянок 3 кадастровими номерами :03:001:1157 і :03:001:0028.

Так, згідно наданого технічного звіту з геодезичних робіт слідує, що металеві ворота, бетонний паркан та місце інциденту знаходяться саме на земельній ділянці з кадастровим номерам :03:001:0028 і щоб потрапити до земельної ділянки з кадастровим номерам :03:001:1157 треба пройти через металеві ворота та бетонну огорожу, які знаходяться на території земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0028 на яку у потерпілого ОСОБА_14 не було отримано дозволу від слідчого судді, отже такі дії потерпілого були поза межами діючого законодавства.

Звертаю увагу суду на те, що у діях ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відсутній склад злочину, який їм інкримінується (ч.2 ст.342 КК України), оскільки відсутня об?єктивна та суб?єктивна сторона складу злочину виходячи з наступного. Так, суд першої інстанції робить посилання як на належний допустимий доказ винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на протокол) огляду диску з відеозаписом наданого відео від 24.08.2023 року ОСОБА_21 разом з диском, копією протоколу огляду земельної ділянки від 24.08.2023 року з відеодиском, ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_10 від 04.08.2023 року у справі N?203/2474/23 та іншим. земельної Дослідженням у суді першої інстанції копії протоколу огляду ділянки від 24.08.2023 року з відеодиском встановлено, що потерпілим ОСОБА_14 проводився огляд земельної ділянки, який безперервно фіксувався на відео камеру.

Однак, дослідженими відео файлами, які містяться на диску встановлено, що ОСОБА_14 перебував у цивільному одязі, жодних документів у тому числі свого службового посвідчення саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за весь час відеозйомки не надавав та не пред?являв для ознайомлення, у зв?язку із чим, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до моменту оголошення та вручення їм підозри не знали, що ОСОБА_14 на той час і тепер є працівником поліції.

Крім того, відповідно до резолютивної частини ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2023 року у справі № 203/2474/23 встановлено, що суд зобов?язав слідчих у кримінальному провадженні вжити заходів для забезпечення присутності під час проведення огляду ОСОБА_15 чиї прав та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, заздалегідь повідомивши присутніх при огляді про обов?язкове застосування звуко- та відеозаписувальних технічних засобів фіксування виконання цієї ухвали, про право осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені щодо безперешкодного фіксування проведення огляду за допомогою відеозапису.

Проте, потерпілий ОСОБА_14 не виконав в цій частині ухвалу слідчого судді. Також звертаю увагу колегії суддів, що події які відбулись 24.08.2023 року проходили на земельній ділянці площею 0,7000 га кадастровий номер :03:001:0028, що перебуває у комунальній власності ІНФОРМАЦІЯ_11 та щодо якої не було отримано дозволу на проникнення та проведення огляду від слідчого судді, у томі числі і дозволу власника.

Відповідно до усталеної судової практики опором у значенні статті 342 КК України є активна фізична протидія виконанню поліцейським його законних повноважень.

При цьому дії того, хто чинить опір, можуть бути спрямовані безпосередньо проти особи, наприклад представника влади або проти предметів, необхідних для виконання цими особами своїх обов?язків. Опір характеризується такими ознаками: 1) він полягає в активних діях: 2) дії винного спрямовані на організм потерпілого, полягають у застосуванні фізичної сили до нього; 3) вони перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень; 4) дії винного вчинені в момент виконання потерпілим покладених на нього обов?язків.

Суб?єктивна сторона злочину характеризується виною у формі прямого Винний усвідомлює, що чинить опір саме працівникові правоохоронного органу - під час охорони громадського порядку і бажає тим самим перешкодити виконанню ними своїх обов?язків. - Таким чином, виходячи з наведеного, для визначення наявності в діях обвинуваченої особи складу "опору" у значенні цього положення обвинувачення має довести як наявність об?єктивної сторони діяння, тобто певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на протидію виконанню службових повноважень. Вищевказане зазначено в постанові ВС від 22 лютого 2022 року у справі № 559/2733/18 (провадження № 51-3521 км20).

При цьому невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, не входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога грунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Таким чином, наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред?явлення вимоги, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу злочину, передбаченого ст. ст. 342 та 345 КК.

Зазначене кореспондується з правовою позицією ВС, викладеною в постанові від 20.10.2020 в справі N?444/2115/17. Вказані обставини прямо вказують на відсутність в діях ОСОБА_12 та ОСОБА_11 інкримінуємого їм складу злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.342 КК України. Сторона захисту звертала увагу суду першої інстанції на недопустимість протоколу огляду диску з відеозаписом наданого свідком ОСОБА_21 відео від 24.08.2023 року разом з диском виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб, речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом.

За ч. 3 ст. 93 КПК України, сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

У відповідності до ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження, потерпілий має право подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду. В силу вимог ч. 1 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов?язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, прокурором у судовому засіданні було долучено в якості доказу, протокол огляду диску з відеозаписом наданого свідком ОСОБА_21 відео від 24.08.2023 року разом з диском. Згідно показань, наданих свідком ОСОБА_21 у судовому засіданні суду першої інстанції, зазначений відеофайл був створений (відзнятий) за допомогою мобільного телефону, який є власністю свідка ОСОБА_21 .

Проте, в якій процесуальний спосіб та на якій правовій підставі слідчим здобутий цей доказ з матеріалів провадження не слідує. Тож такий порядок отримання та надання стороною обвинувачення вказаного доказу суперечить вищенаведеним нормам закону, а отже, він отриманий не у визначений КПК України спосіб, тому суд першої інстанції не міг посилатись на нього при ухваленні вироку. Проте, судом першої інстанції ці доводи залишились поза увагою.

Судом першої інстанції залишено поза увагою та належним чином не досліджено рапорт на ім?я начальника ВП № 10 ДРУП в Дніпропетровської області ОСОБА_22 . Відповідно до його змісту на лінію « НОМЕР_1 » 24.08.2023 року о 12:58 год. надійшло повідомлення від слідчого ОСОБА_23 про те, що на базі відпочинку поблизу « ІНФОРМАЦІЯ_12 » слідчим поліції перешкоджають здійснити огляд території та чинять опір.

Згідно витягу із ЄРДР у даному кримінальному провадженні від 25.08.2023 року, відомості були внесено до ЄРДР за вищевказаним повідомленням слідчого ОСОБА_24 .

При цьому, згідно обвинувального акту та вироку суду першої інстанції можливий опір потерпілому ОСОБА_14 обвинуваченими було здійснено 24.08.2023 року о 14 годині 30 хвилин.

Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки показам працівників поліції ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які прибули за вищевказаним викликом ОСОБА_23 24.08.2023 року та повідомили під час допиту в якості свідків, що порушень громадського порядку в період часу з 13:00 год. до 16:14 год. 24.08.2023 року, в цей останні були постійно присутніми біля металевих воріт.

Вищевказане спростовує доводи суду першої інстанції щодо не звернення обвинувачених із відповідними заявами до працівників поліції, оскільки не було порушення громадського порядку.

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено стороні захисту у виклику та допиті в якості свідка у судовому засіданні слідчої СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_27 , яка здійснювала досудове розслідування у даному кримінальному провадження з метою з?ясування обставин по даному провадженні, що призвело до неповноти судового слідства. Що стосується протоколів проведення слідчих експериментів за участю свідків та потерпілого (протокол проведення слідчого експерименту від 21.11.2023 року.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста.

Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Отже, слідчий експеримент є окремою слідчою дією, яка полягає у здійсненні дослідів з метою перевірки, чи могли відбутися за певних умов ті або інші події та яким саме чином, у зв?язку з чим проводять відтворення дій, обстановки, обставин певної події, інші необхідні досліди чи випробування. Як вбачається з наявних в матеріалах кримінального провадження протоколів слідчих експериментів за участю свідків та потерпілого, суть таких слідчих дій фактично зводиться до допиту вказаних осіб, кожен із яких, знаходячись біля бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 », лише розповідають про обставини події, яка відбувалась 24.08.2023 року за їх участі та участі потерпілого, та на камеру демонструють де вони стояли відносно воріт, що не відтворює в повному обсязі усіх обставин події, що відбулася 24.08.2023 року, та не вбачається яких результатів в ході їх проведення було досягнуто. Таким чином, протоколи слідчих експериментів за участю свідків та потерпілого є неналежними доказами.

Так, протокол пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.11.2023 року, відповідного до якого потерпілий ОСОБА_14 впізнав на фотознімку № 2 чоловіка на ім?я ОСОБА_11 , який був присутній 24.08.2023 року під час огляду земельної ділянки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 », складений з порушенням порядку встановленого вимогами ст. 228 КПК України, оскільки не містить відомостей про опитування потерпілого ОСОБА_14 перед пред?явленням фотознімків для впізнання про зовнішній вигляд і прикмети особи, яку він впізнавав.

Крім того, сам по собі (без сукупності інших належних та допустимих доказів) вказаний протокол не може свідчити про винуватість ОСОБА_11 у скоєнні злочину, оскільки лише підтверджує перебування обвинуваченого на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 », що і не заперечував сам ОСОБА_28 3 урахуванням викладеного, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.11.2023 року повинен був бути визнаний судом неналежним та недопустимим доказом.

З аналогічних підстав є неналежними та недопустимими інші надані прокурором протоколи пред?явлення особи для впізнання за фотознімками. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09.12.2021 року у справі №487/4245/18.

Що стосується інших доказів у справі, то вони не містять достатньо відомостей які б беззаперечно вказували на наявність в діях ОСОБА_12 ОСОБА_11 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 . ч. 2 ст. 342 КК України.

Проаналізувавши усі докази, які безпосередньо суд дослідив під час розгляду провадження, сторона захисту зазначає, що дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не супроводжувались опором працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов?язків, адже сам потерпілий ОСОБА_14 схопився за ворота в момент їх закриття.

Такі дії ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які, не вживаючи фізичного опору, не виконали вимогу потерпілого ОСОБА_14 про відкриття воріт, вважаючи її безпідставною перебувають поза межами об?єктивної сторони кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України, а належать до площини адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст. ст. 185, 185-10 КУпАП.

Захисник ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить вирок ІНФОРМАЦІЯ_7 від 24.12.2024 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що у діях обвинувачених не доведено складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України, з огляду на наступне.

В обґрунтування вироку, суд першої інстанції зазначив: що жодних даних, які можуть вказувати на якусь протиправну поведінку, чи які могли створити умови за яких у обвинувачених мало б скластися враження про протиправність дій обвинуваченого, судом не встановлено.

Натомість обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 лише і виключно пояснювали свою відмову відчинити ворота відсутністю у них на те повноважень.

Під час судового розгляду встановлено, що 24.08.2023 року старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_14 разом із слідчим відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_21 , за участі понятих та залучених спеціалістів прибули на узбережжя « ІНФОРМАЦІЯ_12 » у с. Єлизаветівка Дніпровського району Дніпропетровської області, для проведення огляду земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157, на підставі ухвали кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2023 року справи 20302472/23.

Насамперед варто відзначити, що даною ухвалою слідчий суддя надав дозвіл на 146 проведення огляду земельної ділянки з каластровим номером :03:001:1157 чітко визначеному колу слідчих відділу РОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області та прокурорів відділу Дніпропетровської обласної прокуратури.

Також, слідчий чи під час проведення огляду прокурор мали забезпечити присутність власника земельної ділянки ОСОБА_15 . Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим фактам, що слідчому СВ Новомосковського РВП ОСОБА_29 дозвіл на проведення огляду земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157 не надавався, а старшим ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_14 не було забезпечено присутність власника земельної ділянки ОСОБА_15 під час проведення огляду.

Крім того, суд проігнорував доводи сторони захисту про те, що дана подія відбулась безпосередньо біля в?їзних воріт на базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 », яка фактично знаходиться на території земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0028, що підтверджується технічним звітом з геодезичних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Виконанням службових обов?язків є виконання визначеними особами обов?язків, передбачених відповідними нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність органів влади чи правоохоронних органів, а також окремих службових осіб.

Частина 3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює, що звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов?язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред?явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Відповідно до ч. 1 статті 13 КПК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Частина 1 статті 40 КПК України встановлює, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Згідно ч. 3 статті 223 КПК України слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз?яснюються їх права і обов?язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом.

Частина 1 статті 233 КПК України визначає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто, старший слідчий відділу РОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , до початку проведення слідчих дій, фактичне місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157 не з?ясував та намагався пройти на територію бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 », яка знаходиться на території земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0028.

Таким чином, намагаючись фактично провести огляд земельної Ділянки 3 кадастровим номером :03:001:0028, без присутності власника земельної ділянки та не на підставі ухвали слідчого судді, потерпілий ОСОБА_14 діяв не у межах наданих повноважень та не у спосіб, визначений положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Кримінального-процесуального кодексу у країни.

Суд першої інстанції дав неправильну оцінку досліджених доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а деяким доказам не дав оцінку взагалі, що призвело до висновку суду який не відповідає фактичним обставинам справи. Так, в судовому засіданні досліджено відеозаписи надані стороною обвинувачення. на яких зафіксовано хід проведення слідчої лії огляд, а саме: оптичні лиски DVD-P «VIDEX» з написами «відео до протоколу 24.08.2023 «00000», «відео до протоколу огляду 24.08.2023 «00001», «відео до протоколу огляду 24.08.2023 «00002», «відео до протоколу огляду 24.08.2023 «00003», отримані в порядку тимчасового доступу до кримінального провадження №?0000018. Зокрема, вказані відеозаписи містять відомості про те, як слідчим ОСОБА_14 розпочиналось проведення слідчої дії.

Так, використовуючи відеозйомку, приблизно на відстані 50 м від в?їзних воріт на базу відпочинку «Сосновий ліс», слідчий ОСОБА_14 оголосив для понятих та залучених спеціалістів зміст ухвали слідчого судлі ІНФОРМАЦІЯ_10 від 04.08.2023 року у справі N?203/2472/23.

Після чого він разом із слідчим ОСОБА_21 підійшли до металевих воріт, за якими стояв обвинувачений ОСОБА_9 , який являється працівником ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та був одягнутий у формений одяг з відповідними шевронами. Відеозапис містить відомості про те, що підійшовши до воріт, потерпілий оголосив свою особу та почав вимагати у обвинуваченого відчинити ворота для проведення слідчої дії, а саме огляду земельної ділянки, на підставі ухвали суду.

При цьому, на відеозаписі чітко зафіксовано, що обвинуваченому ОСОБА_9 слідчим ОСОБА_14 зміст ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2023 року не оголошувався та копія цієї ухвали не вручалась, права і обов?язки, передбачені КПК України, йому також не роз?яснювались.

Натомість, на відеозаписі зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_9 ввічливо пояснює поліцейським, що він не являється представником власника чи орендаря земельної ділянки, а також не відповідає за пропускний режим на базі відпочинку. Такі пояснення мали місце неодноразово, в тому числі, в присутності працівників поліції, які прибули за викликом на лінію « НОМЕР_1 ». До речі, на відеозаписі зафіксовано, що саме поліцейський ОСОБА_25 коли спілкувався з ОСОБА_9 , надав йому для ознайомлення ухвалу суду.

Водночас, повернувши зворотно копію судового рішення, ОСОБА_9 вкотре пояснив працівникам поліції, що він фізично не може відчинити в?їзні ворота на базу відпочинку, оскільки у нього не має ключа від замку. Крім того, на відеозаписі чітко зафіксовано як слідчий ОСОБА_14 , під час виізду з бази відпочинку автомобіля, керує іншими учасниками слідчої дії та виголошує «Пробуєм зайти».

При цьому, потерпілий сам схопившись за в?їзні металеві ворота, застосовуючи фізичну силу, штовхав та тиснув на них, намагаючись пройти на територію бази «Сосновий ліс».

Також, аналізуючи відеозаписи проведення слідчих експериментів, суд першої інстанції не прийняв до уваги того, що суть таких слідчих дій фактично зводиться до допиту свідків та потерпілого, де кожен із них, знаходячись біля воріт відділу поліції № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, лише розповідає про обставини події, яка відбувалась 24.08.2023 року за їх участі та на камеру демонструють в якому положенні вони перебували відносно в?їзних воріт бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 », що не відтворює в повному обсязі усіх обставин події, яка мала місце.

Більш того, в жодному протоколі про проведення слідчого експерименту слідчим не зазначається, яких результатів було досягнуто при проведені вказаної слідчої дії.

Отже, протоколи проведення слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_14 , свідків: ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 не несуть у собі жодного доказового підгрунтя.

Також, не містять будь яких відомостей про обставини події ні самі по собі, ні в сукупності і такі докази, як протокол огляду місця події з фототаблицею від 25.08.2023 року та протоколи пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.10.2023 року, 27.10.2023 року та 23.12.2023 року за участі потерпілого ОСОБА_14 та свідків: ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 . Зокрема, зі змісту означених протоколів впізнання слідує, що вищезазначені особи лише підтверджують перебування обвинувачених 24.08.2023 року на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 », що ними самими і не заперечується. Допитані у судових засіданнях свідки ОСОБА_20 ОСОБА_32 .. Шкуринко а.л.. ОСОБА_33 ОСОБА_34 , ОСОБА_35 ОСОБА_26 та ОСОБА_25 підтвердили лише виникнення конфліктної ситуації, яка сталася у зв?язку з тим, що охоронці бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 », з невідомих їм причин, не надавали доступ слідчим на територію бази відпочинку.

Окремо слід відзначити, що допитані в судовому засіданні як свідки, працівники відділу поліції № 10 Дніпровського РУП ОСОБА_26 та ОСОБА_25 підтвердили, що під час виниклої події порушень громадського порядку вони не спостерігали, з повідомленнями або заявами про вчинення кримінальних чи адміністративних правопорушень до них ніхто не звертався (в тому числі і потерпілий), для застосування поліцейських заходів примусу підстав у них не було. Ба більш, в судовому засіданні сам потерпілий ОСОБА_14 стверджував, що під час події 24.08.2023 року будь-яких тілесних ушкоджень він не отримав та до медичних закладів за допомогою не звертався.

Кримінально-караним діянням, передбаченим ч. 2 статті 342 КК України, є опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов?язків, або члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов?язків по охороні громадського порядку. Опір характеризується такими ознаками:

1) полягає в активних діях;

2) дії винного спрямовані на організм потерпілого, полягають у застосуванні фізичної сили до нього;

3) ці дії перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень;

4) дії винного вчинені в момент виконання потерпілим покладених на нього обов?язків. Об?єктом злочину, передбаченого ч. 2 статті 342 КК України є встановлений законом порядок здійснення працівниками правоохоронних органів своїх службових обов' язків. Об?єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 342 КК України, характеризується:

1) діянням - опором будь-якій із осіб, що є потерпілими за змістом статті 342 КК;

2) обстановкою вчинення кримінального правопорушення - під час виконання службових обов?язків представником влади. При цьому опір, зокрема, працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов?язків, у розумінні статті 342 КК, - це активна фізична протидія здійсненню відповідними працівниками своїх обов?язків. Отже, з об?єктивної та суб?єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 342 КК України, характеризується активною відкритою фізичною протидією працівнику правоохоронного органу по здійсненню ним своїх службових обов?язків та вчиняється виключно з прямим умислом.

При не доведені суб?єктивної сторони злочину, ставиться під сумнів і наявність складу злочину. Для визначення наявності в діях обвинуваченої особи складу «опору» у значенні цього положення, сторона обвинувачення має довести як наявність об?єктивної сторони діяння, тобто певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на протидію виконанню службових повноважень. Аналогічна правова позиція викладена постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 366/744/20.

Крім того, судом першої інстанції не було надано оцінки саме некомпетентним діям та поведінці потерпілого ОСОБА_14 при виконанні ним службових обов?язків, які фактично посприяли виникненню конфліктної ситуації. У постанові від 20 жовтня 2020 року у справі N?444/2115/17 Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зазначив, що вирішуючи питання про наявність у діях обвинуваченої особи «опору» в значенні статті 342 КК, суд повинен взяти до уваги також поведінку поліцейського або поліцейських під час пред?явлення ними вимоги і за подальшого розвитку подій у зв?язку із цими вимогами. Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з лотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями статті 94 КПК України встановлено обов?язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно грунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв?язку для прийняття відповідного процесуального рішення. В силу ч. 3 статті 62 Конституції України, статті 17 КПК України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене вважаю, що вирок суду першої інстанції за своїм змістом не відповідає вимогам статті 374 КПК України, а викладені в ньому висновки суду щодо винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у пред?явленому їм обвинуваченні є необґрунтованими.

Прокурор просить вирок ІНФОРМАЦІЯ_7 від 24.12.2024 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України скасувати, та ухвалити свій вирок, яким визнати:

ОСОБА_9 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України та призначити останньому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі;

ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України та призначити останньому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;

ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України та призначити останньому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;

ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України та призначити останньому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі;

В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення, та особі обвинувачених.

Прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 призначено покарання у виді 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян є необґрунтованим, невмотивованим та вкрай м?яким, за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов?язків, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою, відносно потерпілого ОСОБА_14 .

Суд недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими, належним чином не врахував небезпечність способу вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про осіб винних дають підстави для висновку про можливість призначення обвинуваченим покарання у виді штрафу, в межах санкції даної статті, тобто покарання у вигляді 34000 гривень штрафу, незважаючи на те, що обвинувачені свою провину у скоєному не визнали взагалі, будь-які данні про те, що обвинувачені щиро жалкують про-вчинене чи щиро розкаялися відсутні, вибачення у потерпілого обвинувачені не просили.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала, проти задоволення апеляційної скарги захисників обвинувачених заперечувала, просила залишити їх без задоволення.

Обвинувачені та їх захисники в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, просили залишити її без задоволення. Свої апеляційні скарги підтримали, просили задовольнити їх з підстав та мотивів викладених у них.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України, може бути неповнота судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого сбхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Статтею 374 КПК України встановлено, що вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

У мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі. Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повного та неупередженого судового розгляду, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався.

Суд в мотивувальній частині вироку повинен вказати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо в ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, встановлених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Частиною 1 статті 410 КПК України передбачено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та висновки суду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження обґрунтованості доводів апеляційних скарг, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись про доведеність вини обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення передбаченного ст. ст. 28, 342 КК України не може виходячи з наступного.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 342 КК України настає в разі опіру працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, державному виконавцю чи приватному виконавцю під час примусового виконання рішень, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку або уповноваженій особі ІНФОРМАЦІЯ_16 -вчинення дій, спрямованих на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесного ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Із суб`єктивної сторони вказане кримінальне правопорушення може бути вчинено виключно з прямим умислом.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції залишив без уваги версію сторони захисту, про неправомірність дій працівників поліції.

Так сторона захисту стверджує, що мета ріалами кримінального провадження об`єктивно підтверджується той факт, що працівники поліції взагалі не представлялись жодному обвинуваченому крім ОСОБА_9 , який повідомив, що без власника допуститу їх на терріторію не може.

Без уваги суду першої інстанції залишився і той факт що старший слідчий відділу РОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , до початку проведення слідчих дій, фактичне місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157 не з?ясував та намагався пройти на територію бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_9 », яка знаходиться на території земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0028.

Більш того для того щоб потрапити для огляду земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:1157 працівники поліції повинні були пройти близько 50 метрів, та безперешкодно потапити на неї.

Непервірка доводводів сторони захиту в цій частини є безумовним порушенням права обвинувачених на захст і підставою для скаування рішення суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду.

Відповідно до ст. ст. 22, 23 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Суд досліджує докази безпосередньо.

Відповідно до ст. ст. 91, 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом обов`язок доказування в суді обставин, передбаченихст. 91цього Кодексу, покладається на прокурора. Обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Стороникримінального провадження мають право під час судового розгляду подаватиклопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, 9, 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Частиною 1 статті 410 КПК України передбачено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та висновки суду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року, стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення оскарженю не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4