судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
справа № 484/2665/22
провадження № 51-3582 км 24
За результатами касаційного розгляду касаційну скаргу захисника було задоволено частково, а ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 04 червня 2024 року стосовно ОСОБА_4 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
З наведеним вище рішенням колегії суддів суду касаційної інстанції не погоджуюсь з огляду на таке.
Відповідно до положень, передбачених статтями 433, 438 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК), при розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із тих фактичних обставин, які встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.
Як убачається зі змісту постанови Верховного суду від 24 квітня 2025 року, ухваленої стосовно засудженого ОСОБА_4 , однією з підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції стало те, що цей суд, в порушення положень, передбачених п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК, залишив поза увагою та не надав жодної оцінки доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , які стосуються скриншотів з персональної сторінки ОСОБА_4 у соціальній мережі «Одноклассники».
Однак, приймаючи до уваги положення, передбачені ст. 433 КПК, з огляду на обставини, які були встановлені судами попередніх інстанцій, вважаю за необхідне зазначити наступне.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Ухвала суду апеляційної інстанції - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК.

Тобто суд апеляційної інстанції має перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні.

Як убачається з матеріалів провадження, в апеляційній скарзі на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року стосовно ОСОБА_4 захисник ОСОБА_5 наводила доводи, які стосуються скриншотів з персональної сторінки ОСОБА_4 у соціальній мережі «Одноклассники».

Дійсно, суд апеляційної інстанції, погодившись із висновками місцевого суду, який в основу обвинувального вироку поклав у тому числі скриншоти з персональної сторінки ОСОБА_4 у соціальній мережі «Одноклассники», залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, не перевірив викладених у ній доводів у цій частині та не спростував їх.

Водночас, як установив місцевий суд, громадянин України ОСОБА_4 , достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року рф, а саме підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, та розуміючи, що вчиняються дії, спрямовані на зміну меж території України всупереч порядку, встановленому Конституцією України, щонайменше з квітня 2022 року свідомо вчиняв дії щодо виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, керованих і фінансованих рф, а також прославляння та виправдовування дій представників окупаційних сил рф і представників підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Так, ОСОБА_4 у період з кінця березня по квітень 2022 року, точного часу не встановлено, перебував на робочому місці, а саме на території депо ТОВ «Нова Пошта», розташованого на вул. Київська, 129 у м. Первомайськ Миколаївської області (далі ? депо ТОВ «Нова Пошта»), діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та ступінь кримінальної відповідальності за їх вчинення, у розмові з громадянами ОСОБА_6 і ОСОБА_7 заперечував збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році, наполягав на тому, що дії, вчинені армією рф у містах Бучі та Маріуполі, не відповідають тим, про які повідомляє національне телебачення, і є «постановкою».

Крім того, ОСОБА_4 у період з кінця березня по квітень 2022 року, точного часу не встановлено, перебував у публічному місці на вул. Корабелів у м. Первомайську Миколаївської області, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій і ступінь кримінальної відповідальності за їх вчинення, у розмові із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечував збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році, публічно надавав оцінку діям ЗСУ, а саме називав їх дії постановкою влади України, яка повідомляє неправдиві відомості щодо збройної агресії рф проти України.

Також ОСОБА_4 , у період з кінця березня по квітень 2022 року, точного часу не встановлено, перебував на робочому місці, а саме на території ТОВ «Нова Пошта», діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій і ступінь кримінальної відповідальності за їх вчинення, у розмові з колегами та працівниками, зокрема з ОСОБА_10 , діючи умисно, незаконно, з метою виправдання збройної агресії рф, у присутності інших співробітників, відкрито стверджував, що військові дії рф проти України є правомірними, а також що він виправдовує збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році, при цьому висловлював своє схвалення дій влади та військових рф стосовно України.

Вважаю, що за таких обставин, звертаючись із касаційною скаргою, захисник не обґрунтовує, яким чином наведені нею доводи щодо скриншотів з персональної сторінки ОСОБА_4 у соціальній мережі «Одноклассники» спростовують законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, з огляду на те, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 розглядалося в межах пред`явленого обвинувачення, формулювання якого, як убачається з наведеного вище, не містило інформації з вказаних скриншотів.

При цьому, надаючи оцінку доказам, крім посилання на вказані скриншоти, місцевий суд поклав в основу обвинувального вироку показання свідків, які сприймав безпосередньо, в цілому належним чином вмотивувавши свої висновки в цій частині.

За таких обставин, на мою думку, відсутні підстави для висновку про те, що посилання судів попередніх інстанцій на зазначені докази в цілому перешкодило суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 та правильності кваліфікації його дій.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2025 року зазначено, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення, усупереч положенням, передбаченим п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК, доводи її апеляційної скарги, які стосуються показань свідків, відповідним чином не перевірив та не спростував, а своє рішення належно не мотивував.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 також наводить доводи стосовно показань свідків, аналогічні до доводів апеляційної скарги останньої.

Так, суд апеляційної інстанції, зауваживши, що об`єктивною стороною цього кримінального правопорушення є публічність закликів, яка передбачає, що форма їх прояву розрахована на обов`язкове сприйняття інформації іншими особами, заклики можуть бути здійснені в кількох формах: у безпосередній присутності третіх осіб або із застосуванням технічних засобів масового інформування, указав, що показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стверджується факт висловлювань ОСОБА_4 ,в яких мало місце виправдання російської агресії проти України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо безпідставності доводів апеляційної скарги захисника про те, що показання свідків у кримінальному провадженні не підтверджують винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому суд апеляційної інстанції:

- не встановив у поясненнях свідків протиріч;

- зазначив про відсутність підстав сумніватися в правдивості показань свідків у провадженні, зауваживши, що ці показання є чіткими, логічними й узгоджуються між собою та з іншими дослідженими місцевим судом доказами;

- указав, що свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, у зв`язку з чим вважав такі докази, у сукупності з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами, належними та допустимими;

- зауважив, що з пояснень допитаних судом першої інстанції свідків убачається чітка позиція обвинуваченого ОСОБА_4 , спрямована саме на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, за що прямо передбачена відповідальність ч. 1 ст. 436-2 КК;

- указав, що мотивувальна частина вироку містить висновки місцевого суду про врахування пояснень допитаних ним осіб, підстави того, чому їх визнає допустимими.

Погоджуюсь з наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони в цілому є належним чином обґрунтованими та вмотивованими.

Водночас, на моє переконання:

- стверджуючи про те, що суд першої інстанції не відобразив у вироку достовірних показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисник не вказує, які саме їх показання не було відображено і що саме місцевий суд виклав неправильно;

- указуючи, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спростовуються поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисник не зазначає, яким чином показання цих свідків спростовують ті фактичні обставини і показання тих свідків, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку;

- посилаючись у касаційній скарзі на те, що свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні вказав, що під час досудового розслідування давав показання під диктуванням слідчого, а в ході розгляду в суді першої інстанції надавав правдиві пояснення, захисник не наводить обґрунтувань того, яким чином це перешкодило суду постановити законне та обґрунтоване рішення, адже судовий розгляд проводився лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта і суд, з урахуванням положень, передбачених ч. 4 ст. 95 КПК, встановив, що ОСОБА_4 саме у розмові із громадянами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в тому числі заперечував збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році.

З огляду на зазначене, а також наведені вище висновки суду апеляційної інстанції, доводи касаційної скарги захисника в цій частині, на мою думку, не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Отже, на моє переконання, суд апеляційної інстанції, переглядаючи апеляційну скаргу захисника, дав належну оцінку викладеним в ній доводам і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення її без задоволення. При цьому тих істотних порушень процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування судового рішення, суд апеляційної інстанції не встановив.

Вважаю, що ухвала суду апеляційної інстанції в цілому відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Таким чином, на мою думку, у касаційній скарзі захисника не наведено доводів про допущення судами попередніх інстанцій таких істотних порушень КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи спростовували б правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, у зв`язку з чим вважаю, що відсутні підстави для задоволення вимог касаційної скарги та скасування ухвали суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1