УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 296/5188/24

провадження № 51-3206 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Житомирського апеляційного суду від 25 березня 2025 року,

установив:

Корольовський районний суд м. Житомира вироком від 2 вересня 2024 року засудив ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною четвертою статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням положень статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі статті 75 КК звільнив ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і встановив іспитовий строк тривалістю 3 роки, поклав на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Житомирськийапеляційний суд вироком від 25 березня 2025 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив та скасував вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання.

Ухвалив в цій частині новий вирок, яким засудив ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Виключив з мотивувальної частини вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 2 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_4 посилання на визнання судом обставини, що пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданих збитків. В решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Засуджений ОСОБА_4 , порушивши питання про поновлення строку касаційного оскарження, звернувся до Суду з касаційною скаргою на вирок апеляційного суду, в якій просить змінити вказане судове рішення та застосувати стосовно нього положення статей 69, 75 КК і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком 3 роки.

В обґрунтування вказаного клопотання засуджений зазначає, що він запізно отримав копію вироку суду апеляційної інстанції, є юридично необізнаним. Крім того, звертає увагу, що 3 липня 2025 року йому призначено захисника з Управління організації надання безоплатної вторинної правничої допомоги та проведення медіації і захиснику потрібен був час для витребування документів для підготовки касаційної скарги.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення процесуального строку, Суд дійшов висновку, що у його задоволенні необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вимог частини другої статті 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає особі, наділеній правом касаційного оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, який є достатньо тривалим для прийняття учасником провадження виваженого і обґрунтованого рішення щодо звернення із касаційною скаргою та її написання, після закінчення якого контрольна функція Суду не здійснюється.

Суд зауважує, що правило обчислення строку на касаційне оскарження судових рішень з дня вручення засудженому копії судового рішення суду апеляційної інстанції застосовується виключно в тому випадку, коли в день проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції засуджений перебував під вартою, що випливає з буквального тлумачення положень частини другої статті 426 КПК.

Зі змісту оскарженого вироку апеляційного суду вбачається, що судовий розгляд 25 березня 2025 року відбувся за участю обвинуваченого ОСОБА_4 . Про те, що обвинувачений на момент постановлення оскарженого вироку апеляційного суду перебував під вартою, з наявних у Суду матеріалів провадження не вбачається, як не вбачається цього і з поданої ним касаційної скарги.

Таким чином, для засудженого ОСОБА_4 останнім днем строку на подання касаційної скарги на вирок Житомирського апеляційного суду від 25 березня 2025 року є 25 червня 2025 року.

Натомість із касаційною скаргою засуджений звернувся 11 серпня 2025 року, тобто з порушенням тримісячного строку на касаційне оскарження вищезазначеного судового рішення.

За частиною першою статті 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. При тому, що стаття 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, це можливо лише в разі наявності поважних причин його пропуску.

Ця норма процесуального закону узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, пункт 41), ЄСПЛ зробив висновок про те, що питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

За усталеною практикою Верховного Суду під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду у строк, визначений законом. При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

При вирішенні питання про поновлення процесуального строку Суд виходить із того, що тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень, а особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб належно реалізувати своє право.

Так, оскаржений вирок апеляційного суду ухвалений 25 березня 2025 року. Як видно з копії розписки, наданої Корольовським районним судом м. Житомира на запит Суду, Житомирський апеляційний суд вручив копію оскаржуваного вироку засудженому ОСОБА_4 в день його проголошення, а саме 25 березня 2025 року. З доданої до касаційної скарги копії вироку, ухваленого за участі обвинуваченого, останньому було оголошено та роз`ясненого порядок і строки його оскарження.

Відтак, зазначена засудженим причина пропуску строку на касаційне оскарження, а саме та, що він запізно отримав копію вироку Житомирського апеляційного суду від 25 березня 2025 року, не може бути визнана такою, що безпосередньо унеможливлювала звернутися з касаційною скаргою у визначений законом строк.

Також, засудженим не вказано переконливих обґрунтувань на підтвердження доводів, що він не зміг у встановлений строк звернутися до суду з касаційною скаргою на оскаржуване судове рішення у зв`язку із юридичною необізнаністю та відсутністю захисника. Зокрема засуджений не вказав, у який час і до яких саме державних установ він звертався з питання надання йому юридичної допомоги у межах процесуального строку. Адже йому призначено захисника з Управління організації надання безоплатної вторинної правничої допомоги та проведення медіації після закінчення строку на касаційне оскарження.

Сам фактюридичної необізнаності обвинуваченого не є безумовною і поважною причиною поновлення строку на касаційне оскарження.

Отже, викладені у клопотанні засудженого причини пропуску строку на касаційне оскарження не є об`єктивно непереборними, а тому Суд не вважає їх поважними.

Інших прийнятних аргументів на підтвердження поважних причин, через які засуджений не мав об`єктивної можливості подати касаційну скаргу протягом установленого законом на касаційне оскарження в клопотанні не наведено.

За таких обставин, відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 429 КПК, Суд уважає, що касаційну скаргу необхідно повернути засудженому ОСОБА_4 , оскільки вона подана після закінчення строку на касаційне оскарження та відсутні підстави для його поновлення.

Керуючись пунктом 3 частини третьої статті 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Житомирського апеляційного суду від 25 березня 2025 року відмовити.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 . на вказане судове рішення разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3