ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/479/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/175/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого:

- 12 червня 2002 року вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим за п.п.1, 6, 13 ч.2 ст.115, ч.2, 4, ст.187, ч.1 ст.190, ч.2 ст.194, ч.2 ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 07 червня 2005 року вироком Судакського міського суду Автономної Республіки Крим за ч.4 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, -

якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 червня 2002 року ОСОБА_8 засуджено за п.п. 1, 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2, 4, ст.187, ч.1 ст.190, ч.2 ст.194, ч.2 ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Також ОСОБА_8 засуджено вироком Судакського міського суду Автономної Республіки Крим за ч.4 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку покарання 25 листопада 2001 року. Довічне позбавлення волі.

Станом на час звернення до суду із клопотанням, засуджений ОСОБА_8 фактично відбув строк покарання - 23 роки 06 місяців 04 дні.

До Харківського районного суду Харківської області звернувся захисник ОСОБА_7 з клопотанням про заміну засудженому ОСОБА_8 , який відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, передбаченому ст.82 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2024 рокузахиснику ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до засудженого вимоги ч.1 ст.82 КК України, замінивши ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

В обґрунтування посилається на те, що суд не взяв до уваги ті обставини, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення, його поведінка є сумлінною, протягом переважного часу перебування в умовах ізоляції від суспільства мав заохочення, що у свою чергу свідчить про те, що останній прагнув досягнути виправлення, його позитивну характеристику, а також на день подання клопотання ОСОБА_8 фактично відбув 22 роки 01 місяць 21 день позбавлення волі.

Наведене, на думку захисника, свідчить про можливість замінити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, саме таке покарання, відповідатиме меті покарання, сприятиме подальшому виправленню засудженого та буде достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Окрім цього, просить врахувати, що засуджений вчиняв злочини під дією наркотичних засобів.

Також просить врахувати, що засуджений усвідомлює негативний вплив наркотичних речовин на своє життя та має намір після звільнення більше не вживати наркотичні засоби.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Захисник в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, щодо законності судового рішення, перевіривши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність доКонституції Українита цього Рішення.

Відповідно до ч.1,5 ст.82 КК України із змінанми, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18.10.2022, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно до приписів ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 червня 2002 року за п.п. 1, 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2, 4, ст.187, ч.1 ст.190, ч.2 ст.194, ч.2 ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Також ОСОБА_8 засуджено вироком Судакського міського суду Автономної Республіки Крим за ч.4 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Станом на час звернення до суду із клопотанням, засуджений ОСОБА_8 фактично відбув строк покарання - 23 роки 06 місяців 04 дні.

Згідно останньої характеристики на засудженого, з 07 грудня 2001 року ОСОБА_8 тримався в Сімферопольському слідчому ізоляторі, з 28 жовтня 2002 року в Київському слідчому ізоляторі (№13), з 16 листопада 2002 року - в Сімферопольському слідчому ізоляторі, з 22 червня 2004 року в Темнівській виправній колонії (№ 100), з 24 березня 2005 року - в Сімферопольському слідчому ізоляторі.

З 25 листопада 2005 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)». За оцінюваний період відбування покарання не зафіксовано спроб втечі, на профілактичному обліку не перебуває. За час відбування покарання має одне дисциплінарне стягнення, яке погашене у встановленому законодавством порядку. Заохочувався два рази; характеризується позитивно.

Поряд з цим, відповідно до матеріалів особової справи, 30 листопада 2022 року рішенням комісії установи засудженому ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні ст.82 КК України.

18 січня 2023 року засудженого ОСОБА_8 переведено до багатомісного приміщення камерного типу сектору максимального рівня безпеки.

За висновком щодо ступеня виправлення засудженого з урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми кримінально-виховної роботи (за загальним балом 58) засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_9 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що під час розгляду клопотання не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, та є можливим в умовах іншого виду покарання.

Поряд з цим, при прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника, і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та Конституції України.

Доводи апеляційної скарги захисника про толерантну поведінку засудженого, як підставу застосування до останнього положень ст.82 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт виконання всіх інших обов`язків засудженого під час перебування в установі відбування покарань не є в даному випадку безумовними підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а їх пасивне виконання є частиною умов режиму відбування покарання та не свідчить про становлення на шлях виправлення. Та ж обставина, що засуджений до ув`язнення працював, сама по собі не є беззаперечною підставою для застосування щодо засудженого правової пільги, передбаченої ст.82 КК України.

Окрім цього, посилання захисника на те, що засуджений вчиняв злочини під впливом наркотичних дій, а також те, що засуджений має намір після звільнення не вживати наркотичні засоби є безпідставним, оскільки не є підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та не спростовує висновків суду.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2024 рокущодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4