19.06.2025 Справа № 756/7920/25
Справа № 756/7920/25
№ 1-кс/756/1537/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року місто Київ

Слідча суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисник підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчої СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 травня 2025 року за № 0001439,

УСТАНОВИЛА:

До Оболонського районного суду міста Києва надійшло зазначене клопотання, у якому слідчий просила накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на майно, вилучене в ході обшуку 29 травня 2025 року за місцем АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки «Samsung A-52» сірого кольору в темному чохлі з сім-картою № НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , який поміщено до спец.пакету № ICR0000581; мобільний телефон марки «Samsung A-53» рожевого кольору в бірюзовому чохлі з пошкодженим екраном, IMEI: НОМЕР_3 , який поміщено до спец.пакету № ICR0000580; сумку, павербанк, 2 (два) дроти, перстень, 2 (два) зіп-пакети, 11 грн., які було поміщено до спец.пакету №PSP3219386; 1 зіп-пакет з порошкоподібною речовиною світлого кольору та 12 (дванадцять) згортків чорної ізоленти, в середині яких міститься зіп-пакет з порошкоподібною речовиною світлого кольору, які поміщено до спец.пакету № ICR0000584; 12 (дванадцять) згортків чорної ізоленти, які було поміщено до спец.пакету №WAR0111896.

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 травня 2025 року за № 0001439, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

29 травня 2025 року проведено особистий обшук ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . У ході обшуку вилучено наведене у клопотанні майно.

Слідча просила накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику втрати, знищення, використання, перетворення зазначеного майна.

Слідча ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала, клопотання з наведених у ньому мотивів. Зауважила, що ОСОБА_4 надав пароль доступу до одного телефону. Також, зазначила, що телефони потрібні для проведення комп`ютерно-технічних експертиз та на підтвердження чого надала постанови про призначення вказаних експертиз.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання слідчої у частині накладення арешту на мобільні телефони, сумку, павербанк, 2 (два) дроти, перстень, посилаючись на те, що зазначені речі не неуть будь-якої доказової бази у цьому кримінальному провадженні. Крім того наголосив, що клопотання про накладення арешту на майно є необґрунтоване.

ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання слідчої. Також зазначив, що надав пароль доступу до обох телефонів слідчому.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що воно підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, підтверджені наданими слідчим матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 29.05.2025, постановою про приєднання до кримінального провадження предметів як речових доказів від 29.05.2025, висновком експерта № СЕ-19/111-25/33588-НЗПРАП від 30.05.2025, протоколом допиту підозрюваного від 29.05.2025, повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 30.05.2025, протоколом обшуку від 29.05.2025, постановою про приєднання до кримінального провадження предметів як речових доказів від 29.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 29.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 29.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 29.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 29.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 29.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 29.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , від 29.05.2025, постановою про призначення експертизи матеріалів, речовин та виробів від 29.05.2025, постановами про призначення комп`ютерно-технічної експертизи від 16.06.2025, постановою про призначення експертизи матеріалів, речовин та виробів від 03.06.2025.

У своїй сукупності наведені відомості та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Водночас, слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідча суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

29 травня 2025 року було проведено особистий обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено майно, а саме:

-мобільний телефон марки «Samsung A-52» сірого кольору в темному чохлі з сім-картою № НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 ;

-мобільний телефон марки «Samsung A-53» рожевого кольору в бірюзовому чохлі з пошкодженим екраном, IMEI: НОМЕР_3 ;

-сумку, павербанк, 2 (два) дроти, перстень, 2 (два) зіп-пакети, 11 грн.;

-1 зіп-пакет з порошкоподібною речовиною світлого кольору та 12 (дванадцять) згортків чорної ізоленти, в середині яких міститься зіп-пакет з порошкоподібною речовиною світлого кольору;

-12 (дванадцять) згортків чорної ізоленти.

Слідчий просила накласти арешт на зазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів. Постановою від 29 травня 2025 року зазначені у клопотанні речі було визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Таким чином, зазначене у клопотанні майно може містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Викладене свідчить, що зазначене майно, вилучене в ході особистого обшуку, може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Слідча суддя враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Як вбачається з пояснень, наданих у судовому засіданні ОСОБА_4 , він надав пароль доступу до телефону, який підходить до обох телефонів.

Разом з цим, слідчою у судовому засіданні надано постанови про призначення комп`ютерно-технічних експертиз телефону марки «Samsung A-52» та телефону марки «Samsung A-53» від 16.06.2025.

Отже, слідча суддя констатує наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 168, ч. 3 ст. 170 КПК України, оскільки наявна потреба у проведені експертного дослідження майна в умовах лабораторії, у тому числі з метою відновлення інформації, яка могла бути видалена, що передбачає безпосереднє дослідження зазначених носіїв інформації.

Як вже зазначала слідча суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи слідчої про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Запропонований слідчою спосіб арешту майна шляхом зберігання шляхом заборони користуватися, відчуження та розпоряджатися майном (його зберігання в органу досудового розслідування у визначеному законодавством порядку) релевантний потребам сторони обвинувачення у збереженні речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження та обумовлений необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню.

Викладене переконує слідчу суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчої судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості користуватися та розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідча суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином арешт мобільного телефону марки «Samsung A-52» сірого кольору в темному чохлі з сім-картою № НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , 2 (двох) зіп-пакетів, 11 грн., мобільного телефон марки «Samsung A-53» рожевого кольору в бірюзовому чохлі з пошкодженим екраном, IMEI: НОМЕР_3 , 1 (одного) зіп-пакету з порошкоподібною речовиною світлого кольору та 12 (дванадцять) згортків чорної ізоленти, в середині яких міститься зіп-пакет з порошкоподібною речовиною світлого кольору, 12 (дванадцяти) згортків чорної ізоленти, є вмотивованим та підлягає задоволенню.

Крім того, слідча у клопотанні про арешт майна просила накласти арешт на сумку, павербанк, 2 (два) дроти та перстень.

Однак, слідча суддя вважає не доведеним клопотання у цій частині, з огляду на наступне.

Слідча просила накласти арешт сумку, павербанк, 2 (два) дроти та перстень, з метою забезпечення речових доказів. Разом з цим, зазначене майно не відповідає критерію речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України. Більше того, слідча у судовому засіданні підтвердила, що сумка, павербанк, 2 (два) дроти та перстень не є знаряддями кримінального правопорушення та не зберегли на собі його сліди та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За таких обставин клопотання слідчої підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 132, 170, 172, 173, 175, 372 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

1. Клопотання - задовольнити частково.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження на майно, вилучене в ході обшуку 29 травня 2025 року за місцем АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки «Samsung A-52» сірого кольору в темному чохлі з сім-картою № НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , який поміщено до спец.пакету № ICR0000581;

- 2 (два) зіп-пакети, 11 грн., які було поміщено до спец.пакету № PSP3219386;

-мобільний телефон марки «Samsung A-53» рожевого кольору в бірюзовому чохлі з пошкодженим екраном, IMEI: НОМЕР_3 , який поміщено до спец.пакету № ICR0000580;

-1 зіп-пакет з порошкоподібною речовиною світлого кольору та 12 (дванадцять) згортків чорної ізоленти, в середині яких міститься зіп-пакет з порошкоподібною речовиною світлого кольору, які поміщено до спец.пакету № ICR0000584;

-12 (дванадцять) згортків чорної ізоленти, які було поміщено до спец.пакету № WAR0111896.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідча суддя ОСОБА_1