ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6852/23

Провадження № 11-кп/820/360/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001242, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 серпня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 лютого 2025 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янця-Подільського, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, приватного підприємця, військовослужбовця ЗСУ, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.08.2023 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведені у провадженні експертизи загальною сумою 2151 гривень 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_6 витрати, пов`язані з лікуванням, у розмірі 25792 гривень 86 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 128 гривень 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 :

- моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень 00 коп.;

- витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000 гривень 00 коп.;

- щомісячно втрачений щомісячний заробіток в розмірі 6419 гривень відповідно до встановленого ступеня втрати загальної працездатності з 08 серпня 2023 року по 08 серпня 2026 року.

За вироком суду, 08.08.2023 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volvo» моделі «V70» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , перебуваючи поблизу будинку 27/15 по проспекту Грушевського у місті Кам`янці-Подільському Хмельницької області, маючи належну оглядовість та видимість проїжджої частини вулиці, на порушення вимог підпунктів б), д) пункту 2.3., пунктів 10.1., 10.9., 10.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила), проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, перед початком та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись заднім ходом, ОСОБА_9 за потреби не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху керованого ним автомобіля та створив небезпеку іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив наїзд лівою задньою частиною автомобіля марки «Volvo» моделі «V70» із реєстраційним номером НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_6 , яка переходили проїзну частину проспекту Грушевського по нерегульованому пішохідному переході в напрямку центрального входу на стадіон імені Григорія Тонкочеєва з ліва на право відносно руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_9 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення.

Своїми діями ОСОБА_9 порушив вимоги підпунктів б), д) пункту 2.3., 10.1., 10.9., 10.10. Правил, зміст яких полягає в наступному:

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб;

п. 10.10. Забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на автомагістралях, дорогах для автомобілів, залізничних переїздах, пішохідних переходах, перехрестях, мостах, шляхопроводах, естакадах, у тунелях, на в`їздах і виїздах з них, а також на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю.

Вказані порушення ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та настанням її наслідків, а саме заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .

Не оспорюючи кваліфікацію дій, а також доведеність вини обвинуваченого, потерпіла подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25.02.2025 року в частині призначеного ОСОБА_9 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити йому за ч.2 ст.286 КК України основний вид покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з іспитовим терміном строком на 3 роки та позбавити ОСОБА_9 права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Скасувати вирок в частині обмеження строку стягнення з ОСОБА_9 га користь ОСОБА_6 втраченого середнього заробітку в розмірі 6419 гривень щомісячно, починаючи з 08.08.2023 року по 08.08.2026 року, та встановити період стягнення втраченого середнього заробітку в розмірі 6419 гривень, починаючи з 08.08.2023 року до відновлення втраченої на 40 відсотків загальної працездатності ОСОБА_6 .

Свої вимоги аргументує тим, що призначене ОСОБА_9 як основне так і додаткове покарання не відповідають тяжкості вчиненого злочину.

Вважає, що суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_9 щиро не покаявся та не вибачився, а тому призначене покарання є м`яким.

Також потерпіла не погоджується з вироком суду в частині обмеження стягнення втраченого середнього заробітку лише по 08.08.2026 року, оскільки момент, з яким пов`язується виникнення у позивача права на відшкодування це момент заподіяння шкоди, а закінчення терміну виплат пов`язується із відновленням працездатності. Як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи, у ОСОБА_6 в результаті видалення селезінки наступила стійка втрата загальної працездатності на 40 %, яка не підлягає відновленню.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року змінити, відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення з обвинуваченого щомісячно втраченого середнього заробітку в розмірі 6419 гривень та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вказує, що визначена судом дата набуття потерпілою ОСОБА_6 права на відшкодування щомісячного заробітку, втраченого нею внаслідок постійної втрати загальної працездатності саме з 08 серпня 2023 (дати дорожньо-транспортної пригоди та отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень), не підтверджена відповідними доказами, оскільки у висновку комісійної судово-медичної експертизи №54 від 30.08.2024 року, на який посилається суд, зазначено відсоток втрати загальної працездатності, але не встановлено з якого часу вона настала.

Вважає, що лише з 30 серпня 2024 року, тобто дати складання висновку комісійної судово-медичної експертизи від 30 серпня 2024 року №54 про встановлення постійної втрати ОСОБА_6 загальної працездатності на 40%, потерпіла могла набути право на відшкодування втраченого заробітку.

Зазначає, що відповідно до довідки про доходи №1489/02-20, яка видана Слобідсько-Кульчієвецькою сільською радою Кам`янець-Подільського району Хмельницької області 04.09.2023 року, за період з серпня 2022 року по липень 2023 року ОСОБА_6 отримала 192586,82 гривень заробітної плати.

При цьому суд взяв до уваги розрахунки ОСОБА_6 , викладені нею у цивільному позові, відповідно до яких її середньомісячна заробітна плата за вказаний період становить 16048,90 гривень, а втрачений нею щомісячний заробіток, відповідно до визначеного ступеня втрати загальної працездатності в розмірі 40 відсотків, становить 6419,56 гривень.

Однак, як стверджує апелянт, визначений ОСОБА_6 розмір її середньомісячної заробітної плати за період з серпня 2022 року по липень 2023 року, а відтак і втрачений нею щомісячний заробіток в сумі 6419,56 гривень, слід вважати недоведеними потерпілою, оскільки вона не довела ці обставини належними та допустимими доказами, не надала даних, з яких вбачається розмір заробітної плати, розмір і підстави відрахувань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати.

Не погоджується захисник з розміром моральної шкоди, яка стягнута з ОСОБА_9 , та вважає, що такий розмір 300 000 гривень, є завищеним і не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Так, судом першої інстанції не враховано, що після виписки з лікарні потерпіла повернулася до свого звичного способу життя, продовжує працювати на посаді головного спеціаліста загального відділу Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що підтверджується довідкою сільської ради від 07 лютого 2024 року №217/02-20. Вказані обставини спростовують посилання потерпілої в обґрунтування моральної шкоди на переривання соціальних і виробничих відносин та неможливість приступити до виконання своїх обов`язків.

Звертає увагу на помилку в розрахунках потерпілої при визначенні моральної шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», яка має бути стягнута в розмірі 1289,64 гривень, а не 128,96 гривень.

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, суд не взяв до уваги ту обставину, що на досудовому слідстві ОСОБА_9 відшкодував потерпілій ОСОБА_6 кошти в сумі 25000 гривень. Будь-яке посилання про зарахування вказаних коштів в залік моральної шкоди чи витрат потерпілої на правничу допомогу у вироку відсутнє.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, учасників процесу на підтримання своїх апеляційних скарг з підстав наведених у них, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України в поданих апеляційних скаргах сторонами провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Зібрані по справі докази досліджені судом безпосередньо, об`єктивно та з достатньою повнотою, оцінка їм в їх сукупності дана відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно вирішено питання про їх належність й допустимість.

Призначене ОСОБА_9 покарання, як основне так і додаткове, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями).

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, врахував конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, та призначив наближене до мінімальної межі основне покарання, як за видом так і за розміром, визначеним у санкції ч.2 ст.286 КК України, з послідуючим звільненням від його відбування на підставі положень ст.75 КК України.

Судова колегія вважає правильним врахування місцевим судом ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, який не є умисним, особу обвинуваченого, який притягається до кримінальної відповідальності вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, проходить службу в ЗСУ.

Про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком свідчить наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, зокрема: щире каяття, добровільне часткове відшкодування спричиненої шкоди та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

З урахуванням наведеного, звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає доцільним, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та погоджується із висновком місцевого суду про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу без застосування до обвинуваченого реальної міри покарання.

Крім того, в ході апеляційного провадження, потерпіла ОСОБА_6 відмовилася від підтримання поданої апеляційної скарги в частині призначеного обвинуваченому основного покарання та способу його відбування.

Разом з тим, грубе порушення ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, яке спричинило тяжкі наслідки, непоправну втрату для потерпілої, посягнуло на найвищу соціальну цінність в державі здоров`я людини, давало право місцевому суду призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Стосовно вирішення судом цивільного позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, то вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства, оскільки рішення суду належним чином не мотивоване, а тому перевірити його правильність під час апеляційного розгляду не можливо.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року зі змінами «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого обв`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов, а в резолютивній частині повинно бути зазначено рішення про цивільний позов, однак ці вимоги кримінального процесуального законодавства місцевим судом не дотримані, а тому вирок в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Так, згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1. 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, потерпілій ОСОБА_6 заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла тимчасово втратила працездатність.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №54 від 30.08.2024 року у ОСОБА_6 виявлена закрита травма органів черевної порожнини у вигляді масивного розриву селезінки з гемоперитонеумом (крововиливом у черевну порожнину) 500 мл, що призвело до її оперативного видалення та спричинило у ОСОБА_6 постійну втрату загальної працездатності на 40% (відповідно до роз`яснення щодо застосування статі 66б) чинної «Інструкції про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи»).

З метою відшкодування цієї шкоди, потерпіла звернулася до обвинуваченого та страхової компанії з цивільним позовом в межах кримінального провадження.

При визначенні розміру відшкодування шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності особи до уваги береться середньомісячний дохід з розрахунку суми її сукупного доходу за календарний рік, попередній до настання страхового випадку.

Задовольняючи цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції послався на довідку про доходи №1489/02-20 від 04.09.2023 року, видану Слобідсько-Кульчієвецькою сільською радою Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, за період з серпня 2022 року по липень 2023 року, відповідно до якої потерпіла ОСОБА_6 отримала 192586,82 гривень заробітної плати, тобто, середньомісячна заробітна плата за розрахунками місцевого суду становила 16048,90 гривень, а 40% втрати працездатності 6419,56 гривень відповідно.

Однак, визначаючи потерпілій ОСОБА_6 розмір її середньомісячної заробітної плати за період роботи з серпня 2022 по липень 2023 року, та у зв`язку із цим втрачений нею щомісячний заробіток в сумі 6419,56 гривень, судом не враховано ту обставину, що премії, одноразові та компенсаційні виплати, винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати (п.4 розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 року №100).

При цьому, відповідно до змісту довідки про доходи №1489/02-20 від 04.09.2023 року, у ній не зазначені складові заробітної плати, нарахованої потерпілій ОСОБА_6 за період з серпня 2022 по липень 2023 року, що викликає обґрунтовані сумніви у відповідності обчислення даного розміру, з огляду й на те, що в певні місяці, зокрема, в листопаді та грудні 2022 року суми нарахованої заробітної плати вдвічі більші ніж в інші місяці.

Зазначені вище положення матеріального закону залишилися поза належною увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим питання про відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, вирішені передчасно.

А тому, наведені обставини позбавляють апеляційний суд встановити дійсний розмір середньомісячної заробітної плати потерпілої для визначення похідного розміру втраченого потерпілою щомісячного заробітку.

З огляду на викладене, оскільки колегія суддів позбавлена можливості винести кінцеве рішення в частині цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, для забезпечення принципу верховенства права та законності, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме вимог п.п.1, 2 ч.1 ст.7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного провадження.

При цьому, судова колегія враховує, що у даному провадженні розмір моральної шкоди взаємопов`язаний із матеріальною шкодою, що унеможливлює їх розділення і самостійний (окремий) судовий розгляд, адже визначення розміру спричиненої внаслідок ДТП шкоди тісно пов`язане зі страховою виплатою, що підлягає відшкодуванню за шкоду, заподіяну здоров`ю особи (5% від суми страхової виплати).

Крім того, як вбачається із пред`явленого цивільного позову ОСОБА_6 , розмір її моральної шкоди ґрунтується саме на значному терміні переривання соціальних і трудових відносин, на неможливості приступити до виконання своїх службових обов`язків та повернутися в трудовий колектив.

Під час нового розгляду справи в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідити зібрані докази щодо поданих цивільних позовів у відповідності до норм цивільного закону, перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах сторони захисту та потерпілої, в частині вирішення цивільного позову та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року відносно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову скасувати.

Призначити новий розгляд цивільного позову ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди поданого до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» та обвинуваченого ОСОБА_9 в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3