УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2025 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта вища, не одруженого, раніше не судимого, засудженого 26.07.2022 року Біляївським районним судом Одеської області за п. 6, 9 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч.5 ст. 72 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна. Зараховано в строк відбування покарання термін знаходження під вартою з 23.06.2017 року по 13.10.2022 року.

- якою ОСОБА_6 , звільнено умовно-достроково на 1 (один) рік 8 (вісім) місяців 27 (двадцять сім) днів невідбутого строку покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2025 року, ОСОБА_6 звільнити умовно-достроково на 1 (один) рік 8 (вісім) місяців 27 (двадцять сім) днів невідбутого строку покарання у виді позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що засудженому ОСОБА_6 , рішенням комісії установи виконання покарань від 21.02.2023, відмовлено у застосуванні положень ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення. Крім того, рішенням комісії установи виконання покарань від 06.06.2023, останньому також відмовлено у застосуванні положень ст. 81 КК України як такому, що не довів свого виправлення. Зауважує, що після зазначених рішень комісії, до моменту судового розгляду питання щодо умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_6 отримав 8 заохочень, перше з яких - 03.07.2023, при цьому офіційно працевлаштувався лише 05.03.2025 тобто, за три місяці до прийняття судом оскаржуваного рішення.

Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_6 , який знаходиться в місцях позбавлення волі протягом тривалого часу, а саме з 23.06.2017 лише з 03.07.2023, тобто більше ніж через 6 років відбування покарання, почав отримувати заохочення, періодичність застосування яких свідчить про відсутність у поведінці засудженого позитивної динаміки процесу ресоціалізації протягом всього строку відбування покарання. Зазначає, що в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_6 міститься Висновок щодо ступеня виправлення, який складений формально, так як він не відповідає дійсності, суперечить матеріалам особової справи та характеристиці засудженого.

Вважає, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання, натомість, у поведінці засудженого ОСОБА_6 позитивні зрушення відбуваються епізодично, так як, перебуваючи в місцях позбавлення волі з 2017 року, вказаний засуджений офіційно почав працювати лише з березня 2025 року, тобто безпосередньо перед вирішенням питання його умовно-дострокового звільнення.

До того ж, зауважує, що під час судового засідання суд не надав належної оцінки мізерному відшкодуванню заподіяних потерпілому збитків (лише 2000 грн), в той час як відшкодуванню підлягає 220 639 грн., засуджений ОСОБА_6 категорично не визнав свою вину та стверджував, що не вчиняв інкримінуємих йому кримінальних правопорушень, а надавав покази щодо своєї непричетності, до яких суди першої та апеляційної інстанцій поставились критично, визнавши їх способом захисту обвинуваченого. Звертає увагу, що засуджений ОСОБА_6 офіційно працевлаштований лише 05.03.2025, в той час коли початком строку відбування покарання є 23.06.2017, тобто наприкінці сьомого року відбування покарання і протягом незначного проміжку часу, який безпосередньо передує вирішенню питання щодо можливого умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки позитивні зміни у поведінці та ставленні до праці мають прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 02.05.2025 від засудженого ОСОБА_6 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2025 року, ОСОБА_6 звільнити умовно-достроково на 1 (один) рік 8 (вісім) місяців 27 (двадцять сім) днів невідбутого строку покарання.

Задовольняючи клопотання засудженого, суд дослідивши матеріали провадження та матеріали особової справи, зробив висновок про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього строку відбування покарання, довів свого виправлення.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку доводів своєї апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений, за особливо тяжкий злочин, а тому, згідно з положенням п.3 ч.3 ст.81 КК України, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання щодо останнього можливе після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей. Так, засуджений ОСОБА_6 фактично відбув три четвертих призначеного строку покарання. В місцях позбавлення волі перебуває з 23.06.2017 р. 3 27.01.2023 року відбуває покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72». За період відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень не має, має 8 заохочень. Загалом за весь період відбування покарання має 5 стягнень які погашені в установленому законом порядку та 8 заохочень. Останні стягнення отримав 22.05.2020 року в установах попереднього ув`язнення. Ставлення його до праці та вимог режиму відбування покарання сумлінне, незважаючи на наявність стягнень. Засуджений п`ять років не порушує взагалі умови відбування покарання, натомість за цей проміжок часу отримує лише заохочення, що вказує на позитивні зміни в поведінці та в особистості засудженого.

Крім того, ОСОБА_6 офіційно не був працевлаштований, але з власної ініціативи залучався до ремонтних робіт на відділення СПС №5, за що і отримував заохочення. Працевлаштований в установі згідно договору №Ц- 70 від 05.03.2025 пошив кімнатних тапок. Бере активну участь у програмах диференційованого виховного впливу, а саме програми «Духовне відродження» , « Фізкультура та спорт» , приймав активну участь в змаганнях з настільного тенісу серед засуджених установи, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками. Бере активну участь у програмах. Усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Позитивні плани на майбутнє є, активно їх впроваджує в своєму житті, має позитивні результати реалізації планів засуджений планує змінити спосіб життя та працевлаштуватися. Повністю визнає провину та усвідомлює тяжкість скоєного злочину. У скоєному злочині, зі слів засудженого розкаюється.

Суд першої інстанції розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував загальну характеристику особи за весь період відбуття покарання, яка є задовільною, та прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 у вчиненому злочині кається, будує позитивні плани на майбутнє.

Надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_6 протягом усього часу відбування покарання, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали судового провадження приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зауваження прокурора про мізерність відшкодованої потерпілому суми збитків, не може слугувати підставою для відмови в задоволенні заяви засудженого.

Таким чином, як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання відповідають обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого. З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення, що не виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_6 не став на шлях виправлення, а висновок комісії щодо ступеня виправлення засудженого носить формальний характер є неприйнятними та суперечать матеріалам судової справи. Так, відповідно за зазначеного висновку, ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем відбування покарання, працевлаштований в установі згідно договору №Ц- 70 від 05.03.2025, бере активну участь у програмах диференційованого виховного впливу, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками. Бере активну участь у програмах. Усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Позитивні плани на майбутнє є, активно їх впроваджує в своєму житті, має позитивні результати реалізації планів засуджений планує змінити спосіб життя та працевлаштуватися. Повністю визнає провину та усвідомлює тяжкість скоєного злочину. У скоєному злочині, зі слів засудженого розкаюється. Має високий бал (97) оцінки виправлення. Тобто, засуджений став на шлях виправлення, та своєю поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2025 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді