Справа № 598/987/25
провадження № 1-в/598/121/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2025 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі клопотання адміністрації Державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» про звільнення від призначеного покарання, засудженої

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, без освіти, неодруженої, непрацюючої, жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , раніше судимої:

1. вироком Лозовського міського суду Харківської області від 29.06.2021 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт;

2. вироком Слов`янського міського суду Донецької області від 31.01.2022 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді 4 місяців 5 днів арешту;

3. вироком Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71, п.1 ч.1 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

4. вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2023 року за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць 1 день,

засудженої вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць 1 день,

встановив:

Державна установа «Збаразька виправна колонія (№63)» звернулася до суду з клопотанням про вирішення питання про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-ІХ, відносно ОСОБА_4 , у зв`язку з усуненням законом карності діяння, за яке вона засуджена.

Від адміністрації Державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» надійшла заява про розгляд клопотання у відсутності представника установи, клопотання підтримує.

Засуджена також подала до суду заяву про розгляд клопотання у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судима:

1. вироком Лозовського міського суду Харківської області від 29.06.2021 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт;

2. вироком Слов`янського міського суду Донецької області від 31.01.2022 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді 4 місяців 5 днів арешту;

3. вироком Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71, п.1 ч.1 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, ухвалою Львівського апеляційного суду від 12.09.2023 року залишеного без змін;

4. вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2023 року за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць 1 день.

За даною справою ОСОБА_4 була засуджена вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць 1 день, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.03.2025 року вирок залишено без змін.

Початок строку відбуття покарання - 11.09.2024 року.

Кінець строку покарання - 17.02.2028 року.

Засуджена відбуває покарання в Державній установі «Збаразька виправна колонія (№63)» за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року, що набрав законної сили 26.03.2025 року.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11,13,13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положення ст.51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-ІХ, що набрав чинності 09.08.2024 року, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2021 року складав 1135 грн. (2270 грн. - розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 року х на 50%), тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1135 грн. х 2=2270 грн.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2023 року складав 1342 грн. (2684 грн. - розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 року х на 50%), тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1342 грн. х 2=2684 грн.

За вироком Лозовського міського суду Харківської області від 29.06.2021 року, засуджена вчинила таємне викрадення чужого майна 10.01.2021 року на суму 808,75 грн., що станом на день вчинення правопорушення складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто менше 2270 грн.

За вироком Слов`янського міського суду Донецької області від 31.01.2022 року, засуджена вчинила таємне викрадення чужого майна 28.07.2021 року на суму 2682,67 грн., що станом на день вчинення правопорушення складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто більше 2270 грн.

За вироком Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року, засуджена вчинила таємне викрадення чужого майна 16.01.2023 року на суму 878,80 грн., що станом на день вчинення правопорушення складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто менше 2684 грн. та таємне викрадення чужого майна 16.01.2023 року на суму 16329,00 грн., що станом на день вчинення правопорушення складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто більше 2684 грн.

За вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2023 року, засуджена вчинила замах на таємне викрадення чужого майна: 30.01.2021 року на суму 1063,00 грн. та 21.03.2021 року на суму 685,19 грн., а також таємне викрадення чужого майна 06.04.2021 року на суму 864,70 грн. та 06.04.2021 року на суму 545,44 грн., що станом на дні вчинення правопорушення складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто менше 2270 грн.

Таким чином, на засуджену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" №3886-IX від 18.07.2024 року, що набув чинності 09.08.2024 року, та яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, а тому вона підлягає звільненню від покарання у виді позбавлення волі призначеного вироками: Лозовського міського суду Харківської області від 29.06.2021 року, Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2023 року, у зв`язку з усуненням законом карності діянь, за які вона була засуджена.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи вироком Слов`янського міського суду Донецької області від 31.01.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці та вироком Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

28.03.2024 набув чинності Закон України №3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», яким було внесено зміни до видів покарання, зокрема ст.60 КК України, що викладена в такій редакції: «Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Арешт не застосовується до вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років».

Таким чином, арешт, як вид покарання, на теперішній час не може застосовуватись до осіб, які не є військовослужбовцями.

Крім того, зазначеним вище законом введено новий вид покарання, а саме: ст.59-1 КК України «пробаційний нагляд», який полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч.3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Санкціями ч.2 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України, в редакції Закону №3342-IX, не передбачає такий вид покарання як арешт, однак встановлюють такий вид покарання як апробаційний нагляд.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи викладене, суд вважає, що призначене ОСОБА_4 вироком Слов`янського міського суду Донецької області від 31.01.2022 року покарання за ч.2 ст.185 КК України та вироком Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року за ч.1 ст.357 КК України у виді арешту, має бути замінено, відповідно до вимог КК України, з урахуванням змін внесених Законом України № 3342-IX від 23.08.2023 року, на інший більш м`який вид покарання у виді пробаційного нагляду.

З огляду на те, що судом вирішується питання про заміну покарання, а не його призначення, а також те, що остаточне покарання засудженій визначається за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст.70, ст.71 КК України, суд не керується положеннями ст.59-1 КК України, щодо призначення обов`язків визначених частиною другою цієї статті.

Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, приходиться до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання та звільнення засудженої від покарання, у зв`язку з усуненням законом карності діяння, за яке вона була засуджена.

На підставі наведеного та керуючись ст.58 Конституції України, ст.5, ч.2 ст.74 КК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, ст.ст. 369, 372, 537, 539 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання Державної установи «Збаразька виправна колонія (№63) задовольнити.

Звільнити засуджену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання призначеного вироками Лозовського міського суду Харківської області від 29.06.2021 року, Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2023 року, у зв`язку з усуненням законом карності діянь, за які вона була засуджена.

Вважати ОСОБА_4 засудженою за вироком Слов`янського міського суду Донецької області від 31.01.2022 року покарання за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

Вважати ОСОБА_4 засудженою за вироком Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, п.1 ч.1. ст.72 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за вироком Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Слов`янського міського суду Донецької області від 31.01.2022 року, та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Вважати ОСОБА_4 засудженою за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних покарань, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року більш суворим за вироком Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, що підлягає подальшому відбуванню покарання.

В решті вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року залишити без змін.

На дану ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5