Справа № 515/113/25
Провадження № 1-кп/515/288/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області матеріали об`єднаного кримінального провадження, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001585 від 03 листопада 2025 року та за № 0000057 від 10 січня 2025 року,

за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, українця, громадянина України, працюючого за наймом, не депутата, в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан в Україні продовжувався, востаннє, Указом Президента України від 28.10.2024 за № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 10 листопада 2024 року по 10 лютого 2025 року. Законом України від 29 жовтня 2024 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим, останній раз Арцизьким районним судом Одеської області 31 березня 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України строком на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Крім того, засуджений 18 лютого 2021 року вироком Арцизького районного суду Одеської області за ч. 3 ст.185 КК України, в силу ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання шляхом часткового складання покарання, призначеного по даному вироку та вироку Арцизького районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року остаточно до відбуття визначено строк 4 роки 6 місяців позбавлення волі згідно ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частку невідбутого покарання у виді 2-х місяців позбавлення волі за вироком Арцизького районного суд Одеської області від 31 березня 2020 року та остаточно до відбуття визначено 4 роки 8 місяців позбавлення волі. Звільнившись на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року за відбуттям строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, маючи непогашену судимість, повторно скоїв нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Встановлено, що під час дії воєнного стану на території України, ОСОБА_5 , 02 листопада 2024 року о 22 год 00 хв, переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , через паркан, після чого проник до кухонного приміщення, де керуючись прямим умислом, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх наслідки в умовах воєнного стану на території України, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «REDMI» моделі «12» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 вартістю 4160 грн 10 коп.

Після вчинення злочину ОСОБА_5 з місця події зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, заподіявши збиток потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 4 160,10 грн.

05 листопада 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Такими діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Разом з цим, 02 листопада 2024 року приблизно о 22 год 30 хв ОСОБА_5 знаходився поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення на територію домоволодіння будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває у приватній власності ОСОБА_8 , незаконно, всупереч чинному законодавству, нехтуючи гарантованим конституційним правом кожного громадянина на недоторканість житла та іншого володіння особи, яке передбачене ст. 30 Конституції України, цілеспрямовано, за відсутності дозволу власника, маючи умисел на незаконне проникнення до житла, відчинив двері, які ведуть до кухонного приміщення та умисно, протиправно, незаконно проник всередину вказаного кухонного приміщення, після чого вийшов з кухонного приміщення, за допомогою викрутки вийняв скло з віконної рами та умисно, протиправно, незаконно проник всередину вказаного будинку, чим порушив недоторканість житла потерпілої ОСОБА_8 .

05 грудня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Такими діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

Далі, ОСОБА_5 , діючи всупереч вимог ст.ст. 60,61,116-126 ЗК України, відповідно до яких право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. б ст. 211 Земельного кодексу України, ст. 1 закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», у порушення ст. 87-89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, у період з 20 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року, самовільно зайняв земельну ділянку без кадастрового номеру, яка має обмеження у виді водоохоронної зони водного об`єкту та охоронної зони навколо об`єкта, прибережна захисна зона вздовж річок, навколо водойм та на островах вздовж озера Сасик (Кундук) на території Татарбунарської об`єднаної територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області. А саме на східній околиці м.Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області на відстані 349 метрів від перехрестя вулиць Першотравнева та Чорноморська, яка відповідно до ст.87 Водного кодексу України є водоохоронною зоною навколо озера Сасик на території Глибоківської, Нерушайської, Борисівської, Трапівської, Лиманської, Приморської сільских рад, Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та на території Білгород-Дністровського району (в тому числі коси Чорного моря) Одеської області та ст. 112 ЗК України є охоронною зоною, розоравши земельну ділянку площею 1,340 га.

16 січня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Такими діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах.

Прокурор у судовому засіданні підтримав обвинувачення, посилаючись на обставини викладені в обвинувальних актах, просив суд обрати ОСОБА_5 покарання у межах санкції та вважав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вказуючи, що останній сприяв слідству, щиро розкаявся, працевлаштувався.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Оцінка встановлених органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_5 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого. ОСОБА_5 роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що визнає вину в інкримінованих йому діях, повністю підтверджує обставини, викладені в обвинувальних актах.

Зокрема, пояснив, що 02 листопада 2024 року о 22 год 00 хв, впевнившись, що його ніхто не бачить, переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_2 та зайшов до кухонного приміщення, де побачивши мобільний телефон марки «REDMI», викрав його. В подальшому вказаний мобільний телефон повернув потерпілому. Далі, в той же день, приблизно о 22 год 30 хв незаконно, за відсутності дозволу власника, проник на територію домоволодіння будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває у приватній власності ОСОБА_8 . Також пояснив, що не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, у період з 20 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року, самовільно зайняв земельну ділянку без кадастрового номеру, яка має обмеження у виді водоохоронної зони водного об`єкту та охоронної зони навколо об`єкта, прибережна захисна зона вздовж річок, навколо водойм та на островах вздовж озера ОСОБА_9 ) на території Татарбунарської об`єднаної територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області.

Обвинувачений не вчинив кримінальні правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, відсутні.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена у повному обсязі.

Мотиви призначення покарання

Частиною четвертою статті 185 КК України визначено, що крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Частиною першою статті 162 КК України визначено, що незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Частиною другою статті 197-1 КК України визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах карається обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років або позбавленням волі на строк до двох років.

Оскільки в ході судового розгляду було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого кримінального обвинувачення, необхідно призначити йому покарання достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкції ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 197-1 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом враховується ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, обставини кримінальних проваджень, особу обвинуваченого, який працює за наймом, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше судимий.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є кримінальними проступками, дані про особу винного.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , є рецидив злочинів.

Виходячи із засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Суд також приймає до уваги, що кримінальне правопорушення було вчинено під час правового режиму воєнного стану.

З огляду на викладене, враховуючи думку прокурора, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд вважає необхідним та доцільним застосувати до обвинуваченого покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, за ст. 197-1 КК України у виді позбавлення волі та за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, яке у відповідності до ч. 2 ст. 65 КК України буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, йому необхідно призначити покарання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши покарання за кожне правопорушення окремо, визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Витрати на залучення експерта у розмірі 18 174,72 грн слід стягнути з обвинуваченого.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 197-1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирати.

Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме: арешт, застосований ухвалою слідчого судді Саратського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року (справа № 515/1691/24; провадження № 1-кс/513/1118/2024) та ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 листопада 2024 року (справа № 495/10034/24; провадження № 1-кс/495/2331/2024) скасувати.

Речові докази по справі, а саме - мобільний телефон марки «REDMI» моделі «12» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 вартістю 4160 грн 10 коп мобільний телефон марки «REDMI» моделі «12» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , яку скріплено биркою з маркуванням «Пакет №1» та передано під розписку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати повернутим ОСОБА_6 .

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні по проведенню експертизи у розмірі 18 174 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 72 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1