Справа № 513/1266/23
Провадження № 1-кп/513/22/25
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000782, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 липня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, без реєстрації місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Саратського районного суду Одеської області від 10 липня 2019 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 18 листопада 2022 року, по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення крадіжки, повторно вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 12 червня 2023 року о 04:00 ОСОБА_4 під час дії воєнного стану на території держави, який був введений 07.03.2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 26.03.2022 Указ Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затверджений Законом України від 15.03.2022 №2119- ІХ, з 25.04.2022 Указ Президента України від 18.04.2022 року №259/2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 №2212- ІХ, з 25.05.2022 Указ Президента України від 17.05.2022 року №341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 №2263- ІХ, з 23.08.2022 Указ Президента України від 18.08.2022 року №573/2022, затверджений Законом України від 15.08.2022 №2500- ІХ, з 21.11.2022 Указ Президента України від 07.11.2022 року №757/2022, затверджений Законом України від 16.11.2022 №2738- ІХ, з 19.02.2023 Указ Президента України від 06.02.2023 року №58/2023, затверджений Законом України від 11.02.2023 №2915- ІХ, переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та особистого збагачення, з корисливих мотивів, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав майно, належне ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки «HUAWEI P smart» модель «FIG-LX1» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 1730 грн; сім-картку оператора стільникового зв`язку ПрАТ « Київстар» номер НОМЕР_3 , вартістю 50 грн; силіконовий прозорий чохол з зображенням тигрів, вартістю 90 грн; блютуз портативну музичну колонку марки XTEMRE 2Міni Portable Wireless Speaker, вартістю 458,40 грн; грошові кошти у сумі 2500 грн. Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4828,40 грн. З місця вчинення крадіжки зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду кримінального провадження була повідомленою, в порядку та строки визначені ст. 135 КПК України, до суду подала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має. Просить призначити йому міру покарання за законом. Попередньо у судовому засіданні 25 жовтня 2023 року показала, що ОСОБА_4 попросився проживати за її з чоловіком адресою до отримання документів. 25 травня 2023 року вранці о 04:30 виявила відсутність телефону, колонки та грошей, ОСОБА_4 також вдома не було. Вона пішла на роботу, по поверненні додому до них прийшли працівники поліції.

З урахуванням положень ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд заслухавши думку учасників судового провадження, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого.

Суд визнав за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності потерпілої.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину свою у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро зізнався, надав суду показання у відповідності з встановленими обставинами зазначеними у обвинувальному акті, згодився з обсягом здобутих по справі доказів і не оспорював їх, а також визнав не доцільним дослідження доказів відносно фактичних обставин справи, які ним не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України та приймаючи до уваги, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, зміст цих обставин вказаними особами розуміється правильно, сумнівів стосовно добровільності та істинності їх позиції у суду немає, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, а саме: постанови про приєднання речових доказів, а також матеріалів які характеризують особу обвинуваченого, що узгоджується з ч.3 ст.349 та ст.351 КПК України.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того дане рішення повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R(87)18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини його провина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- постановою про приєднання предметів до провадження у якості речових доказів від 11 липня 2023 року, якою визнано речовим доказом: мобільний телефон марки «HUAWEI P smart» модель «FIG-LX1» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , корпус синього кольору; силіконовий прозорий чохол з зображенням тигрів; сім-картку оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» номер НОМЕР_3 , з позначками НОМЕР_4 ; сім- картку оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» з позначками НОМЕР_5 , які передано на тимчасове зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області;

- квитанцією від 11 липня 2023 року про отримання старшим інспектором чергового відділення №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 на зберігання речових доказів у вигляді чорного пакету з містом мобільного телефону;

- ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2023 року, якою накладено арешт на вищезазначені речові докази.

- розпискою ОСОБА_7 про отримання від працівників поліції портативної музичної колонки синього кольору на зберігання до вирішення справи по суті;

Інші докази по справі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувалися, оскільки фактичні обставини справи та розмір матеріальних збитків ніким не оспорювався.

Дослідження судом за власною ініціативою доказів, які б підтверджували або спростовували певні обставини справи, - порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п.3, п.15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

У зв`язку з цим у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» роз`яснено, що судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо суд встановить, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, то суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувального вироку.

Докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Дослідивши в сукупності всі докази надані сторонами кримінального провадження суд «поза розумним сумнівом» переконався що, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої в умовах воєнного стану.

У відповідності до вимог ст. 337 КПК України розглянувши матеріали кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, не вбачається.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченому суд, у відповідності до ст.65-67 КК України враховує, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення крадіжок, має незняту та непогашену судимість, підлягає покаранню за вчинення кримінального правопорушення тяжкої ступені, спосіб його життя, не має зареєстрованого місця проживання, дану на особу посередню громадську характеристику, не знаходиться на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працює по найму, неодружений, утриманців не має, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному об`ємі, даючи чіткі викривальні показання, критичного ставиться до скоєного, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував шкоду, запевнення суду про недопустимість в подальшому вчинення злочинів, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, а також про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності неможливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 має бути засудженим за вчинене кримінальне правопорушення до покарання у вигляді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.4 ст.185 КК України, оскільки суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст.ст. 69, 75,76 КК України.

Саме таке покарання ОСОБА_4 суд вважає відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.ст.368, 374 КПК України, суд, ухвалюючи остаточне рішення за обвинувальним актом у виді призначення покарання, вирішує питання, зокрема, щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскільки обвинувачений засуджується до відбуття покарання, пов`язаного із позбавленням волі, з метою забезпечення в подальшому виконання вироку, суд на підставі ст.374 КПК України вважає за необхідне обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ, суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання за даним вироком засудженому рахувати 17.06.2025 року.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Судові витрати по справі відсутні.

Скасувати арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2023 року.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «HUAWEI P smart» модель «FIG-LX1» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , корпус синього кольору; силіконовий прозорий чохол з зображенням тигрів; сім-картку оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» номер НОМЕР_3 , з позначками НОМЕР_4 ; сім- картку оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» з позначками НОМЕР_5 , які передано на тимчасове зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області повернути власнику;

-портативну музичну колонку синього кольору, яку передано на зберігання потерпілій ОСОБА_7 вважати повернутою потерпілій.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області, протягом 30 днів з моменту проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Саратському районному суді Одеської області копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суд роз`яснює засудженому до позбавлення волі до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його право відповідно до ч.3 ст.376 КПК України заявляти клопотання про доставку в судове засідання судом апеляційної інстанції.

Вирок надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1