Справа № 209/4802/25
Провадження № 1-кп/209/251/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого (адвоката) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 90000280 від 10.04.2025 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

12.11.2009 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.3 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та 6 місяців.

16.12.2012 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст. 121 КК України, до позбавлення волі строком на 6 років.

10.09.2024 року Павлоградським міськрайонним судом за ч.1 ст.263, ч.3 ст.187 КК України, до 9 років та 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України, звільнений від відбування покарання у зв`язку з повним його відбуттям.

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочинів проти власності, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності.

08.04.2025 о 17 год. 04 хв., ОСОБА_4 , знаходився поблизу торгівельного центру «Терра», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, бул. Будівельників, буд. 27А, маючи при собі мобільний телефон марки «Huawei» модель «Honor 1 OLite», отриманий раніше від свого знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Користуючись вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_4 помітив, що у вказаному телефоні встановлений мобільний додаток онлайн- банкінгу AT «Таскомбанк», не обладнаний засобами логічного захисту. У цей момент у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів, ОСОБА_4 , перебуваючи в зазначений час та у зазначеному місці, маючи при собі означений мобільний телефон, який не мав паролю доступу, непомітним для ОСОБА_6 способом, увійшов до банківського додатку AT «Таскомбанку», де за допомогою автоматичного збереженого логіну та паролю авторизувався у вказаному мобільному онлайн- банкінгу потерпілого ОСОБА_6 . В подальшому, 08.04.2025 о 17 год. 04 хв. ОСОБА_4 , розуміючи, що своїми діями здійснює незаконне безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, усвідомлюючи таємний характер свого діяння, скориставшись тим, що означений додаток AT «Таскомбанку» оснащений автоматичною ідентифікацією за допомогою збереженого логіну та паролю при вході у додаток та перерахунку грошових коштів, з корисливих мотивів, перерахував за допомогою мобільного додатку онлайн-банкінгу AT «Таскомбанк» грошові кошти з банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я потерпілого ОСОБА_6 , в сумі 19500 гривень на банківський рахунок свого знайомого ОСОБА_7 - НОМЕР_2 , відкритий в AT «Банк Альянс», однією транзакцією. Заволодівши грошовими коштами, ОСОБА_4 розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на загальну суму 19500 гривень. Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочинів проти власності, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності. 26.04.2025, приблизно о 13 год. 00 хв. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи поруч із магазином «АТБ», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Нескорених, буд. 59, разом з раніше незнайомим йому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , побачив, що у останнього при собі знаходився мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy АЗ5 5G 8GB |256 GB» імеіі: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 . В цей момент у ОСОБА_4 виник раптовий протиправний умисел, спрямований на повторне, протиправне заволодіння вказаним майном ОСОБА_8 , шляхом обману останнього. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи повторно, перебуваючи у вказаний час в означеному місці, попрохав у ОСОБА_8 належний останньому мобільний телефон нібито для здійснення телефонного дзвінка, в дійсності не маючи намір в подальшому повертати його, а ОСОБА_8 будучи введеним в оману, та не будучи обізнаним у справжніх намірах ОСОБА_4 , погодився та добровільно передав останньому свій мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy АЗ5 5G 8GB |256 GB» імеіі: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 , вартістю 10309 гривень 80 копійок. Заволодівши вищевказаним мобільним телефоном, ОСОБА_4 , непомітно для ОСОБА_8 , місце вчинення злочину залишив та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 10309 гривень 80 копійок. Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

За сукупністю вчиненого, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

До суду надана угода про визнання винуватості, укладена 27 червня 2025 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншої сторони, в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , та за письмової згоди потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на укладення угоди, добровільно, за ініціативою обвинуваченого, згідно якої ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, обставиною, що пом`якшує його покарання, є щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання підозрюваного є рецидив злочину та погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та за невиконання згідно вимог ст. ст. 394, 424, 473, 474, 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що розуміє та обізнаний із наданими йому законом правами, наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. ст. 473, 474, 476 КПК України, пред`явлене йому обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у повному обсязі за вказаних в обвинувальному акті обставинах. У вчиненому щиро кається та шкодує про скоєне. Угоду уклав добровільно, будь-якого насильства, примусу та погроз до нього не застосовувалося, укладення ним угоди не є наслідком будь-яких обіцянок чи інших обставин, ніж ті, що зазначені в угоді. Просить затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що надана суду угода відповідає вимогам закону, тому просить її затвердити та призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 просить затвердити укладену між прокурором ОСОБА_3 та ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості, пояснила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.ст. 473, 474, 476 КПК України та просила затвердити зазначену угоду.

Потерпілі: ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в підготовче засіданні не з`явилися, надали до суду заяви, в яких зазначили, що просять суд провести підготовче засідання у кримінальному провадженні №0000280 від 10.04.2025 року, без їх участі.

Сторони кримінального провадження не заперечували проти розгляду справи без участі потерпілих, які 27 червня 2025 року надали письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншої сторони, в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 .

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У цьому кримінальному провадженні угода між прокурором та ОСОБА_4 складена та підписана 27.06.2025 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_9 про що свідчать підписи останніх у тексті угоди. Цю обставину сторони підтвердили і в судовому засіданні.

У п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів, що свідчить про дотримання вимог п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України.

Згідно з положеннями абз. 2 п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст. 472 КПК України, оскільки містять усі необхідні складові елементи, передбачені зазначеною нормою.

Укладена між прокурором та обвинуваченою угода містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав доведеним, та його правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п. 1,4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди обвинуваченим ОСОБА_4 є добровільним, тобто не є наслідком застосування до нього насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, які викладені в угоді та обвинувальному акті. У присутності захисника визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Таким чином, виходячи з меж судового розгляду, які визначаються змістом угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку, що факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 знайшов своє підтвердження в суді, а його дії при укладенні угоди вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразового судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра.

До обставин, які пом`якшують покарання суд, на підставі ч.1 ст.66 КК України, відносить щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості скоєного правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд дійшов висновку, що обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення, належить призначити узгоджену сторонами міру покарання в угоді.

Узгоджена міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання..

Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченої, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Таким чином, суд дійшов висновку, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства, кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185, ч. 2 ст. 190 КК України, тому угода про визнання винуватості, укладена 27 червня 2025 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , за наявності письмових заяв потерпілих: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , підлягає затвердженню.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз № 1139 від 09.05.2025; № 1272 від 22.05.2025; в загальній сумі 848 (вісімсот сорок вісім) гривень 16 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст. 124 КПК України.

Застосований щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 376, 468, 469, 472- 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000280 від 10.04.2025, укладену 27 червня 2025 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 за письмових згод потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні на укладення угоди про визнання винуватості.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, призначивши покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

-за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 23 травня 2025 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Речові докази по кримінальному провадженню:

мобільний телефон «Samsung Galaxy A 35», imei: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 залишити за належністю потерпілому ОСОБА_8 ;

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз № 1139 від 09.05.2025; № 1272 від 22.05.2025; в загальній сумі 848 (вісімсот сорок вісім) гривень 16 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, та обмежень, визначених у ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Кам`янського до Дніпровського апеляційного суду. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку із урахуванням положень ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_10