Справа № 308/2376/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/357/25, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.05.2025. Цією ухвалою задоволено частково клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 255 та ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене 05.05.2025 в ході обшуку, який проводився у домоволодінні, за місцем проживання ОСОБА_7 , що находиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: м?обільний телефон марки «IPhone X» чорного кольору ІМЕ НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «IPhone 12pro» IMEI НОМЕР_3 IMEL2 НОМЕР_4 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «iPhone 12» IMEI НОМЕР_6 , IMEI 2 НОМЕР_7 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки «SIGMA» IMEI НОМЕР_9 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «ТЕХНО SPARK» синього кольору IMI НОМЕР_11 IMEI 2 НОМЕР_12 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_13 ; автомобіль марки Skoda Octavia з д.н.з. НОМЕР_14 .

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене під час обшуку 05.05.2025 майно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen e-Golf», д.н.з. НОМЕР_15 , власником його є ОСОБА_10 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000028 від 15.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час, та місці, володіючи якостями лідера, організаторськими здібностями, будучи обізнаними про визначений законодавством України порядок виїзду громадян України в умовах воєнного стану закордон та діючі обмеження, а також маючи відповідне коло знайомих осіб, які в наступному були

-2-

залученні ним до вчинення кримінальних правопорушень, з корисливих мотивів, розробив злочинний план по організації каналу незаконного переправлення громадян України призовного віку через державний кордон України, шляхом виготовлення документів про нібито непридатність до військової служби в умовах воєнного стану, а також безперешкодний виїзд замовників цих документів за кордон.

Розробивши план вчинення на постійній основі кримінальних правопорушень (злочинів), пов`язаних із забезпеченням незаконного виїзду громадян призовного віку в умовах воєнного стану закордон з метою незаконного збагачення, з метою реалізації цього плану ОСОБА_11 у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час, та місці залучив в якості співорганізатора військовослужбовця Державної прикордонної служби України (ДПСУ) підполковника ОСОБА_12 , який з березня 2023 року по серпень 2024 року очолював ВПС «Великий Березний», які відвели собі функції організаторів злочинної організації.

З метою забезпечення функціонування вищезазначеного протиправного механізму, на постійній основі та в умовах воєнного стану, організатори розділили обов`язки між собою наступним чином, а саме: ОСОБА_11 забезпечував організацію роботи каналу незаконного переправлення громадян України призовного віку через державний кордон України, шляхом безпосереднього контролю виготовлення пенсійного посвідчення та/або довідок для отримання пільг інвалідами; контролю за цивільними членами злочинної організації, які відповідали за пошук «клієнтів»; налагодженням взаємодії з працівниками ДПСУ, шляхом безпосереднього контакту з підполковником ДПСУ ОСОБА_12 ; отримання грошових коштів від «клієнтів» та здійснення контролю за надходженням та подальшим розподілом грошових коштів отриманих від протиправної діяльності між іншими учасниками злочинної організації; наданням організаційних вказівок іншим членам злочинної організації; розподілом функцій та ролей між іншими учасниками злочинної організації, спрямованих на досягнення єдиного злочинного плану, відомого усім учасникам злочинної організації; вирішення побутових питань під час здійснення протиправної діяльності; виготовлення, передачі документів, а саме пенсійного посвідчення та/або довідок для отримання пільг інвалідами; ОСОБА_12 забезпечував організацію роботи каналу незаконного переправлення громадян України призовного віку через державний кордон України, шляхом контролю за членами злочинної організації з числа військовослужбовців ДПСУ; здійснення контролю за надходженням та подальшим розподілом грошових коштів отриманих від протиправної діяльності між іншими учасниками злочинної організації з числа військовослужбовців ДПСУ; наданням організаційних вказівок іншим членам злочинної організації з числа військовослужбовців ДПСУ; розподілом функцій та ролей між іншими учасниками злочинної організації, а також здійсненням інших дій спрямованих на досягнення єдиного злочинного плану, відомого усім учасникам злочинної організації.

Крім того, з метою реалізації спільного злочинного плану, будучи обізнаними із наявними обмеженнями у виїзді закордон для військовозобов`язаних, керуючись бажанням отримання протиправного прибутку шляхом організації незаконн ого переправлення громадян України призовного віку через державний кордон України із використанням підроблених документів (пенсійного посвідчення та/або довідок для отримання пільг інвалідами), ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , розуміючи, що самостійно виконати всі дії відповідно до вищезазначеного злочинного плану не зможуть та їм потрібні співучасники, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_11 прийняв рішення про залучення до протиправної діяльності у якості виконавців раніше знайомих йому ОСОБА_13 , ОСОБА_7 . У свою чергу, співорганізатор ОСОБА_12 прийняв рішення про залучення до протиправної діяльності в якості виконавця військовослужбовця ДПСУ старшого лейтенанта ОСОБА_14 , яка в

-3-

період з березня 2022 року по 05.11.2024 проходила службу у відділенні інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) на посаді начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю та інших на даний час невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа працівників ДПСУ, які здійснювали безпосередню перевірку документів, що дають право виїзду за межі України особам, які підлягають мобілізації в умовах воєнного стану, та приймали остаточне рішення про виїзд таких осіб у пункті пропуску «Малий Березний», який знаходяться у Закарпатській області на кордоні України зі Словаччиною.

Надалі ОСОБА_13 , на виконання вказівок ОСОБА_11 , з метою реалізації спільного злочинного плану, будучи обізнаним із наявними обмеженнями у виїзді закордон для військовозобов`язаних, керуючись бажанням отримання протиправного прибутку шляхом організації незаконного переправлення громадян України призовного віку через державний кордон України із використанням підроблених документів про нібито непридатність до військової служби в умовах воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, залучив до протиправної діяльності у якості виконавця співмешканку ОСОБА_15 , яка володіла навичками роботи з графічними редакторами, редагування зображень, друку та ламінування документів з метою їх підробки.

З метою досягнення свого протиправного злочинного плану ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , розподілили функцій та ролі між виконавцями та іншими членами злочинної організації наступним чином, а саме: ОСОБА_13 , який будучи повністю обізнаним зі спільним протиправним злочинним планом всіх членів злочинної організації керуючись корисливими мотивами, за вказівкою ОСОБА_11 отримував від «клієнтів» або осіб, які безпосередньо підшукували «клієнтів» їх особисті дані (копії або скан-копії паспортів або інших документів, що посвідчують особу), які були необхідні ОСОБА_15 для виготовлення комплекту документів (пенсійного посвідчення та/або довідок для отримання пільг інвалідами); надавав консультації ОСОБА_15 , пов`язані зі способом виїзду, доводив їй порядок дій, заздалегідь узгоджений з організатором ОСОБА_11 ; здійснював пошук осіб призовного віку, які виявили бажання виїхати закордон в умовах воєнного стану, задля цього в тому числі залучаючи інших на даний час невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які підшуковували «клієнтів» та надавали необхідні анкетні дані для виготовлення підроблених документів, які можуть бути використані для виїзду через державний кордон України особам з числа військовозобов`язаних громадян України щодо яких діють обмеження на виїзд закордон в період дії воєнного стану; ОСОБА_7 , який будучи повністю обізнаним з спільним протиправним злочинним планом всіх членів злочинної організації керуючись корисливими мотивами, за вказівкою ОСОБА_11 отримував від «клієнтів» або осіб, які безпосередньо підшукували «клієнтів» їх особисті дані (копії або скан-копії паспортів або інших документів, що посвідчують особу), які в подальшому передавав організатору; здійснював безпосереднє перевезення осіб з числа військовозобов`язаних громадян України щодо яких діють обмеження на виїзд закордон в період дії воєнного стану, які всупереч діючим обмеженням мають намір виїхати закордон через контрольно-перепускні пункти, який тимчасово встановлюється на в`їзді/виїзді в окрему місцевість у якій запроваджені заходи визначеного правового режиму (на якому військовослужбовці Державної прикордонної служби України, військовослужбовці територіального центру комплектування та соціальної підтримки та працівники національної поліції України здійснюють перевірку документів громадян України) при направленні до контрольованої прикордонної зони; здійснював пошук осіб призовного віку, які виявили бажання виїхати закордон в умовах воєнного стану, задля цього в тому числі залучаючи інших на даний час невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які підшуковували «клієнтів» та

-4-

надавали необхідні анкетні дані для виготовлення підроблених документів, які можуть бути використані для виїзду через державний кордон України особам з числа військовозобов`язаних громадян України щодо яких діють обмеження на виїзд закордон в період дії воєнного стану; ОСОБА_15 , яка будучи повністю обізнаною з спільним протиправним злочинним планом всіх членів злочинної організації керуючись корисливими мотивами, за вказівкою ОСОБА_11 отримував від «клієнтів» або осіб, які безпосередньо підшукували «клієнтів» їх особисті дані (копії або скан-копії паспортів або інших документів, що посвідчують особу); володіючи навичками роботи з графічними редакторами, редагування зображень, друку та ламінування документів виготовляла пенсійні посвідчення та/або довідки для отримання пільг інвалідами на ім`я осіб з числа військовозобов`язаних громадян України щодо яких діють обмеження на виїзд закордон в період дії воєнного стану; здійснювала безпосереднє перевезення осіб з числа військовозобов`язаних громадян України щодо яких діють обмеження на виїзд закордон в період дії воєнного стану, які всупереч діючим обмеженням мають намір виїхати закордон через контрольно-перепускні пункти, який тимчасово встановлюється на в`їзді/виїзді в окрему місцевість у якій запроваджені заходи визначеного правового режиму (на якому військовослужбовці Державної прикордонної служби України, військовослужбовці територіального центру комплектування та соціальної підтримки та працівники національної поліції України здійснюють перевірку документів громадян України) при направленні до контрольованої прикордонної зони; здійснювала пошук осіб призовного віку, які виявили бажання виїхати закордон в умовах воєнного стану, задля цього в тому числі залучаючи інших на даний час не встановлених досудовим розслідуванням осіб, які підшуковували «клієнтів» та надавали необхідні анкетні дані для виготовлення підроблених документів, які можуть бути використані для виїзду через державний кордон України особам з числа військовозобов`язаних громадян України щодо яких діють обмеження на виїзд закордон в період дії воєнного стану; ОСОБА_14 , яка є військовослужбовцем ДПСУ та будучи повністю обізнаною з спільним протиправним злочинним планом всіх членів злочинної організації, здійснюючи паспортний контроль на п.п. «Малий Березний» та перевіряючи при цьому підстави виїзду за кордон військовозобов`язаних громадян України, виключно за вказівкою ОСОБА_12 та за грошову винагороду, приймала остаточне рішення в успішному перетині державного кордону «клієнтами» на підставі підроблених ОСОБА_15 документів, а також умисно не вживала заходів для їх належної перевірки.

Також, зібрані у ході досудового розслідування матеріали дають підстави стверджувати про наявність інших, на даний час невстановлених досудовим розслідуванням осіб, на яких покладались функції, пов`язані із пошуком осіб призовного віку, які виявили бажання виїхати закордон в умовах воєнного стану та наявність інших, на даний час невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа працівників ДПСУ, які здійснюючи паспортний контроль та перевіряючи при цьому підстави виїзду за кордон військовозобов`язаних громадян України за грошову винагороду, приймали остаточне рішення в успішному перетині державного кордону «клієнтами» на підставі підроблених документів, а також умисно не вживали заходів для їх належної перевірки.

Створення злочинної організації та участь у ній вищевказаними особами підтверджуються наявністю таких ознак: стійкістю злочинного об`єднання, що виразилась у стабільності злочинної організації, про що свідчить тривалість, системність та детальна організація функціонування групи, наявність необхідних для функціонування групи засобів вчинення злочину, згуртованості групи, встановлені загальні правила поведінки, єдиний план злочинних дій та усвідомлення кожним з учасників факту об`єднання з іншими особами в злочинну організацію для досягнення єдиного злочинного результату; попередньою зорганізованістю у спільне об`єднання, про що свідчить

-5-

розроблений та ухвалений учасниками злочинної організації план вчинення злочинної діяльності, розподілом ролей між учасниками злочинної організації, наявністю організатора (керівника), забезпеченням безпеки свого функціонування шляхом визначення обмеженого довіреного кола осіб, яким було відомо про діяльність злочинного угрупування, тобто ефективного протидіяння факторам, що можуть їх дезорганізувати; ієрархічністю злочинного об`єднання, що виражається у структурному і функціональному підпорядкуванню його членів організаторам в особі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Стійкість злочинної організації виразилася у стабільності організації, про що свідчить тривалість, системність та детальна організація функціонування організації, наявності необхідних для її функціонування фінансових можливостей, а також у згуртованості організації, про що свідчить постійні міцні внутрішні зв`язки між її учасниками, встановлені загальні правила поведінки, єдиний план злочинних дій та усвідомлення кожним з учасників факту об`єднання з іншими особами у злочинну організацію для досягнення єдиного злочинного результату, спрямованого на незаконне збагачення. Період функціонування злочинної організації: з червня 2023 по березень 2024 року. Наявність єдиного відомого всім учасникам злочинної організації плану злочинної діяльності. Діяльність злочинної організації була спрямована на здійснення спільного злочинного плану щодо незаконного переправлення осіб через Державний кордон України з метою незаконного збагачення. Стійкість злочинної організації формувалась за рахунок стабільного складу злочинної організації, тісних стосунків між її учасниками та внутрішньої дисципліни. Тісні зв`язки між учасниками злочинної організації підтримувались за рахунок бажання кожного із них отримувати стабільні прибутки від вчинення злочинів. З цією метою всі вони беззаперечно виконували єдиний злочинний план та дотримувались встановлених правил поведінки. Тривалість функціонування злочинної організації була забезпечена наявністю єдиного спільного плану злочинної діяльності, стабільним складом учасників, розподілом функцій між ними та визначенням ролі кожного, наявністю знарядь вчинення злочинів мобільних телефонів та сім-карт різних операторів мобільного зв`язку, дружніми та сімейними зв`язками членів злочинної організації, їх спільним злочинним планом на систематичне вчинення кримінальних правопорушень, отриманням доходів від зайняття злочинною діяльністю.

З огляду на викладене вбачається, що склад учасників групи (6 осіб) стійкий, ієрархічний, попередньо зорганізований, стабільний, об`єднаний єдиним, відомим усім учасникам планом та спільністю дій для досягнення злочинної мети, з розподілом функцій та ролей при підготовці та вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Реалізуючи свій злочинний план, направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню вказівками, наданням засобів, а також підробленням документів, з метою використання їх іншою особою організатори злочинної організації ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спільно з учасниками створеної ними злочинної організації: ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , організували та сприяли незаконному переправленню громадян України призовного віку через державний кордон України у період з червня 2023 до березня 2024 року в пункті пропуску «Малий Березний» та «Ужгород» наступних громадян України: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 та

-6-

інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, за що отримували від зазначених осіб грошові кошти від 14000 доларів США з кожного. Окрім того вищезазначені учасники злочинної організації виконали усі дії, які вважали необхідними для незаконного переправлення ОСОБА_45 через державний кордон України, однак злочин не було завершено з причин, що не залежали від їх волі.

Отриманими від злочинної діяльності коштами, організатори злочинної організації ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спільно з учасниками створеної ними злочинної організації ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, розпорядилися на власний розсуд, розподіливши отримані грошові кошти між собою.

05.05.2025 під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «IPhone Х» чорного кольору IMEI НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_2 ; ?м?обільний телефон марки «IPhone 12pro» IMEI НОМЕР_3 IMEI2 НОМЕР_4 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «iPhone 12» IMEI НОМЕР_6 IMEl 2 НОМЕР_7 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки «SIGMA» IMEI НОМЕР_9 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «ТЕХНО SPARK» синього кольору ІМЕІ НОМЕР_11 IMEI 2 НОМЕР_12 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_13 ; ???автомобіль марки «Volkswagen e-Golf», д.н.з. НОМЕР_16 ; ???автомобіль марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_14 .

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області від 05.05.2025 вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Клопотання мотивовано тим, що вилучені під час обшуку речі та транспортні засоби мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, є необхідним для проведення необхідних процесуальних та слідчих дій, оскільки є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчинених кримінальних правопорушень, а також можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. На підставі вищенаведеного слідчий просив клопотання задовольнити та накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення 05.05.2025 обшуку за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів, за що загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 12 років із конфіскацією майна, у зв`язку з чим у випадку визнання винуватим ОСОБА_7 йому може бути призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 16.05.2025 скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, виявлене і вилучене 05.05.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 . Стверджує, що вилучені мобільні телефони, належні ОСОБА_46 та ОСОБА_9 , а також транспортний засіб марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_14 ,

-7-

належний ОСОБА_9 , не відповідають критеріями речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України, тобто не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди, не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій та не набуті кримінально протиправним шляхом. Вилучені під час обшуку речі використовувалися виключно для особистих потреб родини та набуті у законний спосіб, а накладення на них арешту свідчить про порушення конституційних права та інтересів ОСОБА_9 та ОСОБА_46 та ОСОБА_9 . Звертає увагу на те, що з огляду на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.04.2025 про надання дозволу на обшук у органу досудового розслідування не було дозволу на відшукання та вилучення автомобіля ОСОБА_9 та мобільних телефонів з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання. Посилається і на те, що слідчим суддею не враховано відсутність у матеріалах судового провадження процесуальних документів, які встановлюють повноваження слідчого ОСОБА_47 та прокурора ОСОБА_5 як учасників кримінального провадження.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді від 16.05.2025 скасувати в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_14 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в цій частині. Вважає, що органом досудового розслідування не доведено необхідності накладення арешту на транспортний засіб, який до того ж належить третій особі, оскільки не надано жодних доказів про те, що вказаний автомобіль був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберіг на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З огляду на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.04.2025 про надання дозволу на обшук у органу досудового розслідування не було дозволу на відшукання та вилучення автомобіля ОСОБА_9 з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання. Посилається і на те, що слідчим суддею не враховано відсутність у матеріалах судового провадження процесуальних документів, які встановлюють повноваження слідчого ОСОБА_48 та прокурора ОСОБА_5 як учасників кримінального провадження.

Судове провадження розглядається за відсутності власників майна та адвоката ОСОБА_8 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що указані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, що також підтвердив адвокат ОСОБА_6 , який не заперечував щодо проведення судового засідання без участі власників майна. Клопотань про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомостей про поважність причин неявки указаних осіб від них не надходило. Також приймається до уваги заява захисника-адвоката ОСОБА_8 про можливість розгляду апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

-8-

Висновок слідчого судді в частині відсутності підстав для накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen e-Golf», д.н.з. НОМЕР_16 , власником якого є ОСОБА_10 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За приписами до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

За правилами ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим,

-9-

третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був упевнений в тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 16.05.2025 відповідає.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться

-10-

досудове розслідування кримінального провадження № 0000028 від 15.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 255 та ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України.

05.05.2025 під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «IPhone Х» чорного кольору IMEI НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_2 ; ?м?обільний телефон марки «IPhone 12pro» IMEI НОМЕР_3 IMEI2 НОМЕР_4 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «iPhone 12» IMEI НОМЕР_6 IMEl 2 НОМЕР_7 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки «SIGMA» IMEI НОМЕР_9 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «ТЕХНО SPARK» синього кольору ІМЕІ НОМЕР_11 IMEI 2 НОМЕР_12 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_13 ; ???автомобіль марки «Volkswagen e-Golf», д.н.з. НОМЕР_16 ; ???автомобіль марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_14 .

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області від 05.05.2025 вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

09.05.2025 старший слідчий відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області звернувся з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 255 та ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

-11-

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав уважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені у клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

Також з матеріалів клопотання слідує, що постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області від 05.05.2025 мобільний телефон марки «IPhone Х» чорного кольору IMEI НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_2 ; ?м?обільний телефон марки «IPhone 12pro» IMEI НОМЕР_3 IMEI2 НОМЕР_4 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «iPhone 12» IMEI НОМЕР_6 IMEl 2 НОМЕР_7 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки «SIGMA» IMEI НОМЕР_9 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «ТЕХНО SPARK» синього кольору ІМЕІ НОМЕР_11 IMEI 2 НОМЕР_12 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_13 ; ??? ???автомобіль марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_14 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвокатів ОСОБА_49 та ОСОБА_6 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими і такі відхиляються.

-12-

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, оскільки воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представників власників майна, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційних скарг, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор довів існування достатніх підстав вважати, що вилучене майно, могло бути використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та має доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклала арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий

-13-

суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на майно в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційних скарг про те, що в клопотанні слідчого не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане у ньому майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні докази в матеріалах клопотання.

При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційних скаргах на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для ОСОБА_7 та ОСОБА_9 апеляційним судом також не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про те, що вилучені під час обшуку, мобільні телефони та транспортний засіб, не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Доводи про те, що частина арештованого майна, зокрема, мобільні телефони набуті у законний спосіб та належать в тому числі ОСОБА_9 та ОСОБА_46 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки адвокатом не надано жодного підтвердження належності цих мобільних терміналів родині ОСОБА_7 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не було надано дозволу на відшукання і вилучення автомобіля та мобільних телефонів, то такі задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку

-14-

слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, уважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, під час проведення обшуку слідчим було виявлено та вилучено речі та документи, які мають значення для кримінального провадження та наведено обґрунтування чому зазначене у клопотанні тимчасово вилучене майно підлягає арешту.

Також суд наголошує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Що стосується доводів апеляційних скарг про відсутність у матеріалах провадження постанови про призначення прокурорів та слідчих в кримінальному провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963 кмо20), постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

Доводи адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо неможливості перевірити повноваження слідчого та прокурора на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, на переконання апеляційного суду є помилковими, оскільки до клопотання про арешт майна, долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000028 від 15.03.2024, який містить перелік слідчих, які здійснюють досудове розслідування та прокурорів, які уповноважені здійснювати процесуальне керівництво. Серед переліку осіб, зазначено слідчого ОСОБА_48 , який звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, узгоджене прокурором ОСОБА_5 .

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

-15-

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не довели обґрунтованість доводів апеляційних скарг про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.05.2025 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді