Справа №718/4076/23
Провадження №1-кп/718/171/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255 від 09 вересня 2023 року за обвинувальним актом, затвердженим начальником Кіцманського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 , по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ставки Заліщицького району Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працює водієм ФОП ОСОБА_6 , одруженого, має на утриманні 2 малолітніх дітей, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

09.09.2023 приблизно 15 год. 30 хв., водій ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом технічно справного транспортного засобу вантажного бортового автомобіля з встановленим краном-маніпулятором марки «MAN 18.225», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою Н-10 сполученням «Стрий Івано-ФранківськЧернівціМамалига» в межах населеного пункту с. Мамаївці Чернівецького району Чернівецької області зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Снятин Коломийського району Івано-Франківського області.

Доїжджаючи до приватного підприємства «Захід цегла», розташованого за адресою вул. Шевченка, 4а в с. Мамаївці, водій ОСОБА_3 перед початком зміни напрямку (здійснення повороту праворуч), не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки (перешкоди) іншим учасникам дорожнього руху, розпочав поворот праворуч із крайньої лівої смуги для руху та допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Chrysler PT Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався разом з пасажиром ОСОБА_8 в напрямку від м. Чернівці до м. Снятин в крайній правій смузі для руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди:

- водію ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у виді саден: в ділянці спини справа в проекції внутрішнього краю правої лопатки в кількості 2-х, множинні по задній поверхні лівого передпліччя в середній та верхній третинах; синців: в потиличній ділянці зліва, по боковій поверхні грудної клітки справа по середньо-пахвинній лінії в проекції 4-5-го ребер, крововиливу підкон`юнктивального яскраво-червоного кольору в ділянці правого очного яблука у внутрішніх квадрантах; гематом по передньозовнішній поверхні лівого плечового суглобу, на фоні якої наявне садно; ран: в кількості 3-х по задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині; переломів 7 і 8 ребер справа по передній аксілярній лінії, які відповідно до висновку експерта ЧОБ СМЕ №640 втор. від 22.09.2023 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я;

- пасажиру ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у виді забійно-рваної рани підпідборідкової ділянки, перелому суглобового відростку нижньої щелепи справа, лінійного перелому задніх відділів даху лівої ацеатабулярної впадини із поширенням на сідничну ость, які відповідно до висновку експерта ЧОБ СМЕ № 650мд від 27.09.2023 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_9 вчинив в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.6, встановлених «Правилами дорожнього руху», які затверджені постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10.10.2001 та введені в дію з 01.01.2002, при чому порушення п. 10.6 Правил безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, зокрема:

-п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п. 10.6 якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що 09.09.2023 їхав зі швидкістю 60 км/год їхав в с. Мамаївці на завод з виробництва цегли. За 100 м до початку маневру повороту праворуч ввімкнув показник правого повороту, в той час інших автомобілів не було. Коли зрозумів, що не входить в поворот, - повернув лівіше, після чого відбулося ДТП. Бачив, як потерпілу жінку шпиталізували. Шкоду частково відшкодував. Жалкує з приводу вчиненого. Заявлені цивільні позови не визнає.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідження документів, які характеризують його особу, стосуються речових доказів та процесуальних витрат у справі, а також цивільних позовів.

У рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України, а саме: як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження

Мотиви призначення покарання.

Вирішуючи питання про обрання виду та розміру покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, судом не встановлено та прокурором не заявлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує також дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей.

З урахуванням думки учасників судового провадження, встановлених судом обставин, які пом`якшують покарання, з урахуванням даних, які характеризують особу винного, а також допущених ним порушень ПДР, суд доходить висновку про необхідність призначення йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, та те, що скоєний злочин є неумисним, а обвинувачений вину визнав та зробив належні для себе висновки, суд доходить висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому застосовує ст. 75 КК України і призначає покарання з іспитовим строком із застосуванням положень ст. 76 КК України.

Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, враховуючи грубе порушення обвинуваченим ПДР, зокрема п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.6, фактичне знищення транспортного засобу «Chrysler PT Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 69 КК України та непризначення додаткового покарання, як того просила сторона захисту. Окрім того, ч. 2 ст. 69 КК України забороняє не призначати додаткове покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо цивільних позовів.

З приводу позовної заяви цивільного позивача ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди за пошкодження автомобіля «Chrysler PT Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 86269,05 грн., 50000 грн. моральної шкоди та витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн., суд доходить наступного висновку.

Позивачка ОСОБА_10 свої вимоги мотивує тим, що вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля «Chrysler PT Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, становить 159486,75 грн., при цьому позивач вже отримала страхову виплату від ПрАТ «СК «ВУСО»» у розмірі 73217,70 грн, і, відповідно, решту матеріального збитку просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 у розмірі 86 269,05 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що відповідно до висновку експерта № СЕ-19/126-23/8856-АВ від 01.11.2023 належний їй автомобіль «Chrysler PT Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є фактично знищеним, а вартість ремонту перевищує його ринкову вартість, тому їй довелося шукати нове авто, а у воєнний час це складно, внаслідок чого вона була у пригніченому стані, не могла адаптуватися до життя без автомобіля.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/126-23/8856-АВ від 01.11.2023 ринкова вартість автомобіля марки «Chrysler PT Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 159 486,75 грн., вартість відновлювального ремонту 252 552,97 грн., враховуючи, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість оцінюваного автомобіля, - тому вартість матеріального збитку визнається такою, що дорівнює ринковій вартості даного транспортного засобу 159 486,75 грн.

Відповідно до п. 30.1, 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди; якщо ТЗ вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП.

Згідно із скріншотом мобільного банківського застосунку, доданого до позовної заяви, 12.10.2023 відбулося зарахування страхового відшкодування у розмірі 73 217,70 грн. від ПрАТ «СК «ВУСО» за договором АР № 3040856 від 29.05.2023 (Т1.судовий, а.с. 41).

Відповідачем ОСОБА_3 долучено до матеріалів справи поліс АР № 3040856 від 29.05.2023 (Т1.судовий, а.с. 75), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є «Man 18225», номерний знак НОМЕР_1 , ліміт відповідальності страховика за шкоду майну 160 000 грн., розмір франшизи 0, строк дії з 01.06.2023 по 31.05.2024.

Отже, позивачка ОСОБА_10 має право на отримання страхового відшкодування від страховика різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП за вирахуванням франшизи, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП.

Проте, з позовної заяви ОСОБА_10 та додатків до неї не можливо встановити порядок чи методику, за якою ПрАТ «СК «ВУСО»» розрахувала страхове відшкодування з урахуванням того, що сума цього відшкодування - 73217,70 грн. перерахована 12.10.2023, а висновок експерта № СЕ-19/126-23/8856-АВ виконаний 01.11.2023.

При цьому, ПрАТ «СК «ВУСО»» не визначена позивачкою в якості сторони спору, клопотань про її залучення в якості співвідповідача та/або витребування доказів судом також не подано.

За таких встановлених судом обставин підстави для задоволення описаної вище позовної вимоги відсутні.

Частиною 1 ст. 188 ЦПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки суд відмовив у задоволенні основної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди за пошкодження автомобіля «Chrysler PT Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_2 , то у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу також слід відмовити, оскільки ці вимоги є похідними та їх задоволення залежить від задоволення основної вимоги.

Потерпілий ОСОБА_7 також подав цивільний позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду за знищення внаслідок ДТП слухового апарату у розмірі 30000 грн., заплановану МРТ вартістю 1500 грн., 150000 грн. моральної шкоди та витрати на правничу допомогу у розмірі 27000 грн..

З приводу даного позову суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четверта статті 23 ЦК України).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. Постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що:

«Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Отже, суд акцентує увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Позивачем ОСОБА_7 заявлено позов лише до ОСОБА_3 .

Відповідачем ОСОБА_3 долучено до матеріалів справи поліс АР № 3040856 від 29.05.2023 (Т1.судовий, а.с. 75), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є «Man 18225», номерний знак НОМЕР_1 , ліміт відповідальності страховика за шкоду майну 160000 грн., розмір франшизи 0, строк дії з 01.06.2023 по 31.05.2024, страховик - ПрАТ «СК «ВУСО»».

Клопотань про залучення співвідповідачів у справу не заявлено.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Враховуючи незалучення у справу страховика ПрАТ «СК «ВУСО»» суд доходить висновку про необхідність відмови у даному позові.

Мотиви інших рішень.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Нескасованих арештів у справі не має.

Щодо розподілу процесуальних витрат (заявлених витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні), суд керується положеннями ст. 124 КПК України. У зв`язку із ухваленням обвинувального вироку у справі, витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні на загальну суму 10277 грн. 00 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч 1, 3 ст.76 КК України у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на користь держави, пов`язані з проведенням під час досудового розслідування експертиз, на суму 10 277 (десять тисяч двісті сімдесят сім) гривень.

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:

-транспортний засіб марки «MAN 18.225», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 , який знаходиться на його відповідальному зберіганні, - залишити у нього за належністю;

-транспортний засіб марки «Chrysler PT Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_10 , який зберігається на спеціальному майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Чернівецькій області, що за адресою: м. Чернівці, вул. Комунальників, 4 В - повернути ОСОБА_10 або уповноваженій нею особі.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу відмовити.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу відмовити

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя ОСОБА_12