Справа № 128/5016/24
Провадження №11-кп/801/552/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.11.2024 за № 0000960,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 04 березня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, громадянина України, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта неповна середня, непрацевлаштованого, раніше судимого Вінницьким районним судом Вінницької області вироком від 03.03.2011 за ст. 395, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням статей 70, 71 КК України, до 5 років позбавлення волі; Вінницьким районним судом Вінницької області вироком від 22.09.2023 за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, покарання за яким ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.04.2024 змінено на пробаційний нагляд строком 2 місяці 14 днів, 01.07.2024 знятий з обліку у зв`язку із відбуттям покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили раніше обраний запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено без змін.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття призначеного судом покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання, а саме: з 16.11.2024, до дати набрання вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно з вироком ОСОБА_8 , будучи обізнаним про те, що на території України введено воєнний стан (відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні») із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого неодноразово продовжено відповідно до указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (в тому числі, Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом №4024-IХ від 29.10.2024, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 10 листопада 2024 року строком на 90 діб), в період часу з 15 год 00 хв до 15 год 10 хв 14 листопада 2024 року, перебуваючи у будинку знайомої йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побачив, що остання отримала пенсійну виплату у розмірі 2 700,00 грн, після чого вирішив відкрито заволодіти вказаними грошовими коштами. Так, розпочавши реалізацію свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , підійшовши до останньої та побачивши у її руках грошові кошти в сумі 2 700,00 грн (купюрами по 500 та 200 гривень), розуміючи суспільну небезпеку та караність своїх дій, з корисливих спонукань, діючи умисно, відкрито, повторно, в умовах воєнного стану, схопив за руки ОСОБА_9 та шляхом ривка, силоміць, відібрав з рук потерпілої вищевказані грошові кошти в сумі 2 700,00 грн (купюрами по 500 та 200 гривень), після чого направився до виходу з будинку та при спробі ОСОБА_9 наздогнати його, умисно завдав останній один удар кулаком правої руки в ділянку підборіддя, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді синця на підборідді зліва, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №1293 від 19.11.2024, належить до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, всіма вищевказаними злочинними діями ОСОБА_8 , застосувавши стосовно ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито заволодів грошовими коштами останньої в сумі 2 700,00 грн (купюрами по 500 та 200 гривень), після чого покинув місце вчинення ним кримінального правопорушення, завдавши ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.

У судовому засіданні 03.03.2025 обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав у повному обсязі при обставинах, викладених У обвинувальному акті. Суду надав показання, що 14.11.2024 в період часу з 15 год 00 хв до 15 год 10 хв в АДРЕСА_2 вдарив ОСОБА_9 по бороді, оскільки хотів забрати у неї грошові кошти. В подальшому вирвав з рук ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 2 700,00 грн та втік. Грошовими коштами розпорядився на власний розсуд. Кошти потерпілій не повернув. В момент вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння. У вчиненому розкаюється.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання. Призначити йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, у виді шести років позбавлення волі. У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що призначене покарання є занадто суворим, не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого. Зазначає, що є особою з інвалідністю, злочин вчинив не подумавши, визнав свою вину та щиро розкаявся, що відповідно до ст.66 КК України є пом`якшуючими обставинами.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, оскільки він відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції установлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Оскільки обвинувачений не оспорює обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації, тому колегія суддів керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорюються в апеляційній скарзі.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, у тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції також було з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування, що було перевірено апеляційним судом.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам оскаржуваний вирок відповідає у повному обсязі.

В апеляційні скарзі обвинувачений покликається на можливість зменшення розміру покарання з семи до шести років позбавлення волі. Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченого, колегія суддів ураховує таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді семи років позбавлення волі, урахував: характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини його вчинення, матеріальний та сімейний стан обвинуваченого, те, що він характеризується посередньо, на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, непрацює, неодружений, раніше судимий, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття, наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, ураховуючи обставини скоєння злочину, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначений ОСОБА_8 вид покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірним з вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним у аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів.

Наявність пом`якшуючих обставин, а також дані щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на які є посилання у апеляційній скарзі, у тому числі визнання вини, наявність інвалідності достатньо були враховані судом при призначені покарання у мінімальному розмірі позбавлення волі, передбаченого санкцією ст. ч.4 ст.186 КК України.

Окрім того, посилання захисника, озвучені під час апеляційного розгляду, про визнання обставиною, що пом`якшує призначене покарання, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З вказаного приводу судом обґрунтовано зазначено, що така обставина як активне сприяння розкриттю злочину не була визнана пом`якшуючою покарання обставиною органом досудового розслідування. Під час судового розгляду також не було встановлено жодних даних, які б свідчили про наявність в обвинуваченого ознак активного сприяння розкриттю протиправного діяння, яке ставиться йому у провину, а добросовісна поведінка винного під час досудового слідства не може вважатись активним сприянням розкриттю злочину.

У даному разі колегія суддів зазначає, що підтвердження обвинуваченим фактичних обставин кримінального правопорушення, які й так були відомі органу досудового розслідування, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, наявність однієї пом`якшуючої обставини не впливає на суспільну небезпечність вчиненого діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, та такі обставини не знижують ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, а тому суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для застосування положень статті 69 КК України до обвинуваченого ОСОБА_8 , як про це просили обвинувачений та захисник.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання у повному обсязі відповідає вимогам закону, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни оскаржуваного вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404,405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 04 березня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4