ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1508/25 Справа № 209/388/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції)ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000648 від 02.12.2022 у року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янське Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК

України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та ухвалити новий вирок про визнання винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, з призначенням покарання в межах санкції вказаної статті та із застосуванням ст. 75 КК України.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_7 в суді першої інстанції свою вину визнав у повному обсязі, неодноразово вибачався перед потерпілою та каявся у скоєному.

Зазначає, що ОСОБА_7 надав суду показання про відомі йому обставини, не заперечував завдання потерпілій ОСОБА_9 одного удару ножем в область черевної порожнини. Стверджував, що це сталось 01.12.2022 року випадково під час нарізання ним хліба на кухні, в момент коли до нього впритул підійшла потерпіла, яка почала із ним сперечатись та бити його, він в цей час різко повернувся у її бік із ножем у лівій руці. Удар ножем прийшовся у низ живота потерпілої, рана була неглибока, він обробив її рану, заклеїв та приклав рушник, потерпіла не скаржилась йому на біль, що повною мірою відповідає доказам, які знаходяться в матеріалах справи та були дослідженні судом у повному обсязі.

Вказує, що вирок необхідно змінити та визнати те, що під час судового розгляду ОСОБА_7 неодноразово просив вибачення у потерпілої, вину свою визнав у повному обсязі та зазначив, що дійсно за вказаних в обвинувальному акті обставин, він вчинив вказані кримінально каранні діяння, зокрема, заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально- протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати, раніше не судимого та просив суд застосувати до нього ст. 75 КК України.

Крім того зазначає, що цивільний позов потерпілою не заявлявся, а тому остання не має претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого. У зв`язку з зазначеним захисник просить врахувати щире каяття, відсутність тяжких наслідків злочину, особу обвинуваченого та визначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Під час апеляційного розгляду захисник зазначив, що при складанні апеляційної скарги у її резолютивній частині ним було допущено описку та замість правильного ч. 1 ст. 121 КК України було помилково зазначено ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_10 було подано апеляційну скаргу на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК

України.

26 травня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора в порядку ст. 403 КПК України про відмову від вказаної апеляційної скарги, відмову прийнято судом апеляційної інстанції та апеляційний розгляд здійснено за апеляційною скаргою захисника.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 18 квітня 2024 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час його тримання під вартою з 18 квітня 2024 року по день набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати при проведенні судової експертизи у розмірі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 36 копійок.

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.12.2022 року на майно, шляхом зняття заборони на їх відчуження, розпорядження та користування.

Вирішено питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 01.12.2022 близько о 12:30, знаходився за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті побутових відносин у нього виник словесний конфлікт зі співмешканкою - ОСОБА_9 , що переросло в обопільну сварку, під час якої у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , заздалегідь заготованим знаряддям - кухонним ножем.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , 02.12.2022 року, близько о 12:30 години, перебуваючи у вищевказаному місці, ОСОБА_7 , під час виниклого конфлікту, діючи умисно, керуючись раптово виниклим наміром на ґрунті неприязних особистих відносин, маючи на меті спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та розуміючи, що шляхом завдання ударів ножем в область живота людини можна завдати тяжкі тілесні ушкодження, передбачаючи настання небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_9 один удар ножем в область черевної порожнини. Таким чином, ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_9 ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення тулуба з раною на шкірі у правій клубовій ділянці, з прямуючим від неї до черевної порожнини раньовим каналом, з ушкодженнями по його ходу сальника, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечою відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Дії ОСОБА_7 у вищезазначеній частині кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи, доведеності винуватості ОСОБА_7 , кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом дотримано вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини. Перевірено обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, надано належну оцінку дослідженим доказам.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо надмірної суворості призначеного обвинуваченому покарання та можливості застосування ст. 75 КК України, колегія суддів не знаходить їх обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є умисним тяжким злочином; відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують його покарання; відомості про особу обвинуваченого, які в цілому характеризують його задовільно; обставини вчинення злочину, його наслідки для потерпілої та ставлення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що останній винуватим себе не визнав, не розкаявся та лише попросив вибачення у потерпілої під час судового засідання.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, що відповідає найнижчій межі, передбаченій санкцією інкримінованої частини статті закону про кримінальну відповідальності, а також про відсутність підстав як для застосування при призначенні покарання цьому обвинуваченому положень ст. 69 КК України, так і для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів апеляційної інстанції з правильністю цього висновку погоджується та вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів.

При цьому суд апеляційної інстанції зважає на те, що ОСОБА_7 під час судового розгляду справи судом першої інстанції хоча і не заперечував факту завдання ним ОСОБА_9 одного удару ножем в область черевної порожнини, втім вказував, що зробив це випадково, під час нарізання хлібу на кухні, коли потерпіла підійшла до нього впритул, а він різко повернувся в її бік з ножем в руці, намагаючись тим самим приховати фактичні обставини справи та пом`якшити свою відповідальність. Зазначені доводи обвинуваченого про неумисність заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій у межах судового розгляду підтвердження не знайшли та у вироку було визнано встановленою умисність дій обвинуваченого.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції як про те, що ОСОБА_7 не визнав фактичні обставини справи, так і про відсутність в нього щирого каяття. Неодноразове вибачення обвинуваченого перед потерпілою, на яке посилається апелянт, саме по собі не є достатнім підтвердженням щирого каяття.

Апеляційна скарга захисника законності та обгрунтованості вироку суду не спростовує, оскільки не містить доводів, які переконливо вказували б на можливість досягнення щодо ОСОБА_11 мети кримінального покарання без реального його відбування. Крім того, відомості, наведені на її обгрунтування, були відомі суду, проаналізовані у вироку та, на думку колегії суддів, достатньою мірою враховані при призначенні обвинуваченому мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. Натомість доводи захисника зводяться до тенденційної переоцінки вказаних обставин та оспорювання реалізації судом його дискреційних повноважень щодо призначення покарання.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4