ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1095/25 Справа № 203/5174/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 (в режим відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000761 від 17 вересня 2016 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_11 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_12 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В`язівок Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, ранвше не судимого, зареєстрованого та мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, визначено долю речових доказів та вирішено цивільний позов, а саме позовні вимоги ОСОБА_13 до ПП «Зігфрід-М» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Вирішено стягнути з ПП «Зігфрід-М»» на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 93029 гривень 39 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 гривень.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 16 версеня 2016 року, близько 13.10 години, водій ОСОБА_7 , керуючи автобусом «БАЗ А079.23», державний номер НОМЕР_1 , належним ПП «Зігфрід- М», рухався по вул. Січеславська Набережна з боку Амурського мосту у напрямку вул. Пастера в місті Дніпро. Під час руху ОСОБА_7 , порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед зміною напрямку руху, а саме: перед початком здійснення маневру правого повороту на вул. Пастера, не впевнився в безпеці виконуваного ним маневру, при цьому, повертаючи на нерегульованому перехресті направо, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_14 , яка в момент початку маневру вже переходила проїзну частину вул. Пастера, на яку повертає автобус, та не впевнився, що він своїми діями не створить небезпеки для подальшого руху іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого, в районі електроопори №78 по вул. Пастера скоїв наїзд на вказаного пішохода ОСОБА_14 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, закритої хребтової травми, компресійного перелому тіла 12-го грудного хребця та переломів поперечних відростків 1-го, 2-го, 3-го, 4-го та 5- го поперекових хребців з обох боків зі зміщенням уламків; закритої тупої травми грудної клітини з численними переломами ребер : 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го, 11 -го та 12-го праворуч та 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го ребер ліворуч, з явищами двостороннього гемо пневмотораксу, забою серця, емфіземи м`яких тканин грудної клітини праворуч та ліворуч, з розвитком в посттравматичному періоді пневмонії; тяжкої тупої травми тазу з численними переломами кісток тазу по типу Мальгеня (перелому бічної маси крижі праворуч, перелому даху вертлюжної западини, переломів донних та сідничних кісток праворуч та ліворуч зі зміщенням уламків та розривом лонного і крижового-клубового з`єднань); закритої тупої травми черева; масивної ділянки осадження та масивної гематоми в області спини, попереку з переходом на сідниці, з утворенням в посттравматичному періоді гнійно-некротичних ран, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 04.11.2016.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автобусом «БАЗ А079.23», державний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п.п. 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України, які наголошують:

п. 10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що де буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

п. 16.2 «згідно з яким, на регульованих і нерєгульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 7 років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, призначаючи ОСОБА_15 покарання, суд не надав оцінки тим обставинам, що обвинувачений не визнав свою вину, щиро не розкаявся.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просить вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує невідповідністю висновків суду вимогам ЦК України. Представник цивільного відповідача вказує на те, що ПП Зігфрід-М мав діючий поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, однак суд не залучив страхову кампанію до провадження в якості відповідача та дійшов помилкового висновку, що відповідальність перед потерпілою несе лише володілець джерела підвищеної небезпеки. Окрім цього, апелянт вважає, що при визначені розміру моральної шкоди суд не врахував обставин ДТП, зокрема обмежену оглядовість для ОСОБА_7 , через наявність на лобовому склі таблички з номером маршруту, а також факт порушення водієм правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні злочину та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, залишивши без розгляду цивільний позов.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Адвокат вважає, що суд не надав належної оцінки всім покладеним в основу вироку доказам, а також не навів переконливих мотивів з яких він відкинув одні та надав перевагу іншим. Захисник звертає увагу на те, що у кримінальному провадженні було проведено три експертизи, проте суд надав перевагу лише одній, проведеній на підставі ухвали суду від 23.03.2021. При цьому, відкинувши інші, суд не врахував, що вони є абсолютно протилежними за змістом, хоча стосуються одних і тих самих обставин, а саме: висновком експерта від 21.10.2016 встановлено порушення ОСОБА_7 п. 12.3 ПДР України; висновком від 10.11.2016 - що у останнього не було технічної можливості уникнути наїзду на потерпілу; висновком від 23.03.2021 - що в діях ОСОБА_7 наявні порушення п.п. 10.1, 16.2 ПДР України, але відсутні порушення п. 12.3 ПДР України, які ранішу були інкриміновані в обвинувальному акті. Наведені суперечності суд не врахував, внаслідок чого дійшов безпідставного висновку, що дії ОСОБА_7 не відповідали п.п. 10.1, 16.2 ПДР України. Разом із цим, захисник зауважує, що твердження суду про наявність в діях ОСОБА_7 порушення п. 10.1 ПДР України необхідно було обґрунтувати спроможністю обвинуваченого виявити перешкоду у певній фазі руху автомобіля. З огляду на суперечливість даних, встановлених за результатами проведення слідчого експерименту за участю свідка та враховуючи те, що з обвинуваченим ця слідча дія не проводилась, за клопотанням захисту судом було призначено проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 . Між тим, отримані під час проведення цієї слідчої дії дані не були предметом розгляду під час проведення експертизи та у задоволенні клопотання про призначення комплексної експертизи судом було відмовлено, як і у задоволенні клопотання про виклик спеціаліста, що був присутній під час проведення слідчого експерименту. Окрім наведеного, захисник звертає увагу на те, що ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду, питання наявності у ОСОБА_7 обмеженої оглядовості не досліджувалось. Під час судового розгляду судом здійснювався огляд транспортного засобу, після чого на запит сторони захисника судовий експерт повідомив, що ці обставини могли вплинути на обставини ДТП, проте у задоволенні клопотання про надання судового доручення на проведення слідчого експерименту для встановлення додаткових даних було відмовлено.

Окрім наведеного, захисник вважає, що судом вирішено цивільний позов потерпілого з порушенням вимог закону та наводить доводи аналогічні за змістом тим, що наведені в апеляційній скарзі представником цивільного відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та представника цивільного відповідача, представника потерпілого та прокурора, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за встановлених судом обставин відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча і не визнав свою вину, проте не заперечував, що рухався з Січеславської Набережній з боку Амурського повертав на вул. Пастера в правій смузі та за 50 метрів бачив жінку. Він вирішив перестроїтись лівіше, тому почав дивився в дзеркало заднього виду. В цей час хтось з пасажирів крикнув, щоб він гальмував. Він повернув голову в салон та в цей час почув звук в передній частині автобуса, після чого різко загальмував, вийшов з нього та побачив під переднім колесом автобуса жінку;

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 - сина загиблої, який вказав на те, що дізнався про ДТП з телефонного дзвінка, а коли приїхав на місце, побачив, як перед автобусом лежала мати;

- показаннями свідка ОСОБА_16 - випадкового очевидця ДТП, який вказав на те, що бачив як жінку, яка пройшла приблизно третину дороги, збив автобус передньою частиною. Деякий час автобус продовжував рух, а коли зупинився, то потерпілу не було видно;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , вказав на те, що приїхав в складі бригади швидкої допомоги на виклик та надавав первинну медичну допомогу жінці, яка знаходилась перед радіаторною решіткою автобуса, ближче до центру;

- показаннями свідка ОСОБА_18 - механіка ПП «Зігфрід-М», яктй вказав на те, що оглядав автобус перед випуском на маршрут та підтвердив, автобус був в задовільному стані;

- показаннями свідка ОСОБА_19 - пасажира автобуса, який вказав на те, що почув удар, після чого автобус зупинився, а коли вийшов, побачив жінку, що збив автобус, яка знаходилась попереду автобусу;

- показаннями свідка ОСОБА_20 - пасажира автобуса, яка вказала на те, що був глухий удар, після чого водій вийшов та почав дивитись під автобус. При цьому, свідок засвідчила, що жінка переходила дорогу з правого боку, а ДТП сталось майже на середні дороги;

- показаннями свідка ОСОБА_21 - пасажира автобуса, яка вказала на те, що під автобус, який повертав на вул. Пастера, потрапила жінка;

- показаннями свідка ОСОБА_22 - випадкового очевидця, який вказав на те, що бачив як маршрутка зупинилась, потім трошки рухалась заднім ходом, після чого побачив, як жінка лежить на асфальті та кричить від болю;

- показаннями свідка ОСОБА_23 - випадкового очевидця, який вказав на те, що коли їхав неподалік річного порту поблизу магазину «Палас» бачив, що за поворотом стояв маршрутний автобус, який збив жінку;

- протоколом огляду місця події від 16.09.2016, схемою місця ДТП та фототаблицею до протоколу огляду (т. 4, а.п. 5-14)

- протоколом перегляду відеозапису від 17.09.2016, наданого з камери відеоспостереження концерну «Весна», яким зафіксовано, як на проїзну частину дороги, справа на ліво за напрямком руху автобусу вийшов пішохід, на якого здійснив наїзд автобус, який рухався з боку площі Десантників. Після наїзду автобус зупинився, водій вийшов, подивився під автобус, та в подальшому від`їхав на деяку відстань назад. Пішохід рухався по проїзній частині дороги без зупинки протягом 5 секунд з моменту виходу на неї (т. 4 а.п. 21-22);

- протоколом перегляду відеозапису з нагрудних камер відео реєстраторів патрульних поліцейських від 11.10.2016, яким зафіксовано як ОСОБА_7 в день пригоди, тобто 16.09.2016, пояснював, що під час руху відволікся від керування, подивився у дзеркало заднього виду та не бачив потерпілу на дорозі до моменту наїзду, а лише коли почув удар зупинив автобус (т. 4, а.п. 26-27);

- висновком експерта № 4003е від 26.10.2016, згідно з яким за даними медичної документації та при огляді потерпілої ОСОБА_14 у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді тяжкої сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку; закритої хребтової травми: компресійного перелому тіла 12-го грудного хребця та переломів поперечних відростків 1-го, 2-го, 3-го, 4-го та 5-го поперекових хребців з обох боків зі зміщенням уламків; закритої тупої травми грудної клітини з численними переломами ребер: 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го, 11-го та 12-го праворуч та 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го ребер ліворуч, з явищами двостороннього гемопневмотораксу, забію серця, емфіземи м`яких тканин грудної клітини праворуч та ліворуч, з розвитком в посттравматичному періоді пневмонії; тяжкої тупої травми тазу з численними переломами кісток тазу по типу Мальгеня: (перелому бічної маси крижі праворуч, перелому даху вертлюжної западини, переломів лонних та сідничних кісток праворуч та ліворуч зі зміщенням уламків та розривом лонногоі крижового-клубового з`єднань); закритої тупої травми черева; масивної ділянки осаднення та масивної гематоми в область спини, попереку з переходом на сідниці, з утворенням в посттравматичному періоді гнійно-некротичних ран. Виявлені, у неї тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, що діяли зі значною силою в область тулуба, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу, з послідуючим падінням обстеженої на дорожнє покриття та наступним переїздом колесом (колесами) через тіло, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в ОКЛМ, тобто і в термін на який вказує слідчий у постанові. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої, травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3 «л,н,о», „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6 (т. 4, а.п. 108-112);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.10.2016 за участі свідка ОСОБА_16 , під час якого останній повідомив про обставини ДТП (т. 4, а.п.118-126);

- висновком комплексної судової авто технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису за №4368/4369/5335/3101/3931 від 23.03.2021, згідно з яким в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автобуса БАЗ-А079.23, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди (наїзду на пішохода ОСОБА_14 ) зі сторони водія автобуса БАЗ-А079.23 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автобуса БАЗ-А079.23 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т. 6, а.п.1-14);

- висновком експерта № 20555/6-Ед від 19.01.2018, згідно з яким смерть потерпілої ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 від сумісної тупої травми тіла, яка спричинена в результаті ДТП 16.09.2016. Враховуючи морфологічний характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілої, найбільш вірогідно, що первинний контакт з транспортним засобом припав на задню поверхню тулуба потерпілої, більш щільно на ліву половину (т. 3, а.п. 31-36);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.04.2024, під час якого встановлено, що автобус під керуванням ОСОБА_7 здійснював маневр повороту з вул. Січеславська Набережна на вул.Пастера. (т. 7, а.п.107-114).

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_7 , а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вирішуючи питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_7 не заперечував, що здійснюючи маневр дивився в дзеркало заднього виду, що відповідає відеозапису з нагрудних камер поліцейських від 11.10.2016, якими зафіксовано пояснення ОСОБА_7 . Разом із цим, свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 засвідчили, що ОСОБА_7 зупинив автобус після удару. При цьому, протоколом огляду відеозапису від 19.09.2016, а також показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_22 підтверджується, що після зіткнення автобус продовжував рух, а коли він зупинився та водій виявив потерпілу, від`їхав на деяку відстань. Окрім цього, висновком комплексної судової авто технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису за № 4368/4369/5335/3101/3931 від 23.03.2021, підтверджується, що дії ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.2 ПДР України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням ДТП. До того ж, цим висновком підтверджується, що коли ОСОБА_7 повертав, потерпіла вже перетинала проїзну частину.

На переконання колегії суддів, наведені обставини беззаперечно підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, адже доводять, що обвинувачений, здійснюючи маневр повороту направо, нехтував ПДР України, пішоходу дорогу не дав та, змінюючи напрямок руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для нього.

Щодо доводів сторони захисту про те, що суд помилково надав перевагу висновку експертизи, проведеної на підставі ухвали суду, то вони не заслуговують на увагу.

З матеріалів провадження вбачається, що стороною обвинувачення в якості доказу було надано суду висновок експерта №5/10.1-972 від 21.10.2016, яким встановлено порушення ОСОБА_7 вимог п.12.3 ПДР України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

Водночас, під час судового розгляду стороною захисту було надано в якості доказу висновок експертів ТОВ «Українські незалежні судові експерти» за № 000219/1 від 10.11.2016, згідно з яким у діях ОСОБА_7 невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору перебували у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП не вбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КПК України, суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, зокрема, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності.

Зважаючи на встановлені судом суперечності, які не були усунені під час допиту експертів, ухвалою суду від 03 лютого 2020 року судом було призначено комплексну судову автотехнічну та фототехнічну експертизу, за наслідками якої було складено висновок № 4368/4369/5335/3101/3931 від 23.03.2021, який став підставою для зміни обвинувачення та в подальшому був покладений в основу оскаржуваного вироку.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з тим, що лише останній висновок містить найбільш детальний аналіз обставин ДТП, оскільки на відміну від двох інших, предметом експертного дослідження були всі матеріали провадження у сукупності.

Щодо доводів сторони захисту про те, що порушення п. 10.1 ПДР України необхідно було обґрунтувати спроможністю обвинуваченого виявити перешкоду у певній фазі руху автобуса, то вони також не заслуговують на увагу, як і твердження захисту про неврахування даних отриманих під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 .

Суд зауважує, що у дослідницький частині висновку експертом констатовано, що з огляду на те, що ОСОБА_7 не мав переваги на рух, а повинен був надати пішоходу, який в момент зміни напрямку руху автобуса на проїзну частину вул. Пастера вже перетинала цю проїзну частину, вирішення питання про момент виникнення небезпеки для подальшого руху автобуса позбавлено логічного змісту та експертом не вирішувалось.

Що стосується слідчого експерименту, то з матеріалів провадження дійсно вбачається, що ухвалою від 16 лютого 2021 року судом в порядку ст. 333 КПК України надано органу досудового розслідування доручення провести слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 .

Між тим, повідомлені ОСОБА_7 під час слідчого експерименту дані про місце зіткнення з пішоходом вочевидь на правильність оцінки експертами його дій та належність раніше складеного висновку вплинути не могли, оскільки в умовах ДТП не були вирішальними, про що свідчить дослідницька частина висновку.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду у задоволенні клопотання про призначення судової дорожньо-технічної та автотехнічної експертизи.

Щодо тверджень захисту про те, що ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду не вирішувалось питання обмеженої оглядовості, то вони є безпідставними.

Суд звертає увагу на те, що позиція обвинуваченого була незмінною та під час судового розгляду останній підтвердив, що в момент здійснення маневру дивився у дзеркало заднього виду, а висновком встановлено, що саме в цей момент потерпіла вже перетинала проїзну частину.

За цих умов, доводи захисту колегія суддів розцінює критично, оскільки жодних перешкод дивитись у бік здійснення руху ОСОБА_7 не мав.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з доводами захисника та не вбачає підстав визнати висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за службовою характеристикою характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 основне та додаткове покарання за ч. 2 ст. 286 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі, за умови призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів погоджується.

Ті обставини, що обвинувачений не визнав свою вину та щиро не розкаявся, хоча і мають місце, проте не є підставою для призначення останньому основного покарання на більш тривалий строк, як і відомості про тяжкі наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за службовою характеристикою характеризується посередньо. Окрім цього, станом на день апеляційного розгляду, останньому виповнилось 58 років.

На переконання колегії суддів, наведені обставини у сукупності свідчать про можливість виправлення обвинуваченого протягом визначеного судом строку позбавлення волі.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Що стосується цивільного позову, на неправильність розгляду якого вказує захисник обвинуваченого та представник цивільного відповідача, то колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що потерпілим ОСОБА_13 у кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов до ПП «Зігфрід-М» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який задоволено судом частково, а саме вирішено стягнути з ПП «Зігфрід-М»» на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 93029 гривень 39 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 гривень.

Водночас, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 здійснював пасажирські перевезення на рейсовому автобусі БАЗ А073.23, р/н НОМЕР_3 , який належить на праві власності ПП «Зігфрід-М», на підставі переданого йому свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу, та був працівником ПП «Зігфрід-М». 01.11.2015 між ПАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_24 укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ6353661, згідно умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль БАЗ А073.23 р/н НОМЕР_3 . Страхова сума визначена у розмірі: за заподіяння шкоди життю та здоров`ю 100 000 гривень; за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн., франшиза - 500 грн.

Таким чином, на момент скоєння ДТП відповідальність ПП «Зігфрід-М» була застрахована.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, задовольняючи частково цивільний позов ОСОБА_13 , попри наявність даних про страхування цивільно-правової відповідальності, суд керувався тим, що потерпілим пред`явлено позов лише до ПП «Зігфрід-М» та не залучено як співвідповідача ПАТ «Київський страховий дім».

Між тим, наведена позиція не узгоджується з вимогами ст. 1194 ЦК України, якими передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також вимогами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, наведених вимог закону, а також й висновків Верховного Суду суду, суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про необхідність стягнення завданої кримінальним правопорушенням шкоди виключно з ПП «Зігфрід-М».

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами захисника та представника цивільного відповідача, а тому приходить до висновку про необхідність часткового задоволення їх апеляційних скарг та скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, з призначенням в цій частині нового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,

колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4