Справа № 161/7965/25
Провадження № 1-кп/161/937/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 травня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника- ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001056, що надійшов з Луцької окружної прокуратури 25 квітня 2025 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, українця, з середньою освітою, неодруженого, судимого:

- 29.06.2006 Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ст.386, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та штраф 510 грн., звільненого 24.07.2012 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 15 днів;

- 04.03.2016 Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 20.07.2022 по відбуттю строку покарання.

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 20 березня 2025 року, близько 17.50 год., перебуваючи на прилеглій території до житлових будинків №38 та №40 по вулиці Кравчука у місті Луцьку Волинської області, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №26/2025 від 14 січня 2025 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №4220-ІХ від 15 січня 2025 року, з корисливих мотивів, проходячи повз потерпілого, шляхом ривка, відкрито викрав гаманець чорного кольору, після чого, дістав з нього грошові кошти в сумі 1 500 гривень, викинувши гаманець на землю та, усвідомлюючи факт його викриття потерпілим, який намагався його затримати, продовжуючи свій злочинний умисел, втік у невідомому напрямку, утримуючи грошові кошти при собі, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на вищезазначену суму.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, тобто відкрито викрав чуже майно (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав. Суду дав показання, що у вказаний в обвинувальному акті день та час - 20.03.2025 у вечірню пору, перебуваючи по вул.Кравчука м.Луцька, побачив чоловіка у якого випав гаманець та ключі. Він підняв гаманець, діставши з нього кошти (в сумі 385 грн), а коли чоловік, схопивши його за одяг, запитав, що він робить викинув його на землю, а кошти залишив собі, та, відірвавши руки потерпілого він свого одягу, попрямував до ТЦ «ТАМ-ТАМ». На даний час збитки потерпілому в сумі 1500 відшкодовані його співмешканкою. Попросив вибачення у потерпілого та просив суд суворо його не карати.

Аналогічні показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення відображені і у протоколі проведення слідчого експерименту від 26.03.2025, проведеного за його участі.

Незважаючи на фактично часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за обставин, вказаних в обвинувальному акті, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання, що 20 березня 2025 року у вечірню пору він повертався додому з магазину,коли він перебував між житловими будинками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та намагався покласти гаманець до кишені, повз нього проходив обвинувачений ОСОБА_4 , який раптово, шляхом ривка, вирвав з його лівої руки гаманець, а коли він намагався його затримати та схопив за капюшон кофти, то він встиг вийняти кошти з нього (яких було не менше ніж 1500 грн, так як це видно і по камерах відео нагляду магазину, де він виймав гроші та придбавав продукти), а гаманець - викинув та, вирвавшись (оскільки він схопив його за капюшон та утримував), втік. Наполягає на тому, що гаманець обвинувачений вирвав з його руки. Перед судовим засіданням співмешканкою обвинуваченого збитки йому відшкодовані, а тому просить обвинуваченого суворо не карати.

Аналогічні показання потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин вчинення щодо нього кримінального правопорушення відображені і у протоколі проведення слідчого експерименту від 31.03.2025, проведеного за його участі.

Показання потерпілого ОСОБА_6 судом беруться до уваги, оскільки вони спростовують показання обвинуваченого, які суд вважає неправдивими та такими, що дані виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Такі показання потерпілого об`єктивно підтверджуються іншими здобутими та всебічно, повно дослідженими у справі доказами.

З протоколу огляду місця події від 27.03.2025 (з фототаблицями) вбачається, що було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення ділянка тротуару між багатоквартирними будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , де на відстані близько 30 см від кута будинку АДРЕСА_2 виявлено гаманець чорного кольору з вмістом грошових коштів у сумі 40 гривень (2 купюри номіналом по 20 грн).

Виявлений гаманець та його вміст оглянуто, згідно протоколу огляду предмету від 22.03.2025, постановою слідчого від цієї ж дати визнано речовим доказом.

З протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 21.03.2025 року (з фото таблицями проведення даної слідчої дії) вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 (в присутності понятих), серед пред`явлених до впізнання фото інших осіб, вказав на фото особи під №4 ОСОБА_4 (описавши зовнішні ознаки за якими він впізнав дану особу), як на такого, який 20 березня 2025 рокувулиці Кравчука у місті Луцьку Волинської області, шляхом ривка заволодів його гаманцем.

З протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 21.03.2025 року (з фото таблицями проведення даної слідчої дії) вбачається, що і свідок ОСОБА_7 (в присутності понятих), серед пред`явлених до впізнання фото інших осіб, вказав на фото особи під №4 ОСОБА_4 (описавши зовнішні ознаки за якими він впізнав дану особу), як на такого, який 20 березня 2025 року по вулиці Кравчука у місті Луцьку Волинської області, шляхом ривка заволодів гаманцем особи чоловічої статі.

Посилання сторони захисту на недопустимість досліджених в судовому засіданні доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки не було проведено безпосереднього впізнання особи, судом до уваги не береться з наступних підстав.

Так, зі змісту кожного із вказаних протоколів вбачається, що перед пред`явленням особи для впізнання по фотокартці, слідчим встановлено за якими ознаками потерпілий та свідок зможе упізнати особу, з дотриманням вимог, закріплених у ст. 228 КПК України під час проведення даної слідчої дії.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 228 КПК України впізнання по фотознімкам може проводитись за необхідності. Законодавець передбачив таку можливість у тому разі, якщо саму особу пред`явити не можливо, у зв`язку із перебуванням у розшуку, тривалому відрядженні, місцезнаходження її не відомо, або якщо ця особа відмовилась взяти участь у впізнанні.

Натомість, в протоколі особою, яка проводила слідчу дію, не наведено мотивів в чому полягала необхідність проведення впізнання саме по фотознімкам та з яких таке впізнання не видалось за можливе провести наживо (у той час обвинувачений не був затриманий, повідомлення про підозру не було пред`явлено).

Крім того, слід зазначити, що метою проведення такої слідчої дії як впізнання особи за фотознімками є не лише встановлення причетності конкретної особи до певних подій, а і виявлення здатності особи, яка впізнає, за конкретними індивідуальними ознаками відрізнити особу, яку впізнають, він інших, схожих на неї осіб, що і забезпечується тим, що особі, яка впізнає, пред`являється щонайменше чотири фотознімки схожих осіб без різких відмінностей у зовнішності та віці для обрання фотознімку тієї особи, причетність якої до певних подій, перевіряється.

З врахуванням наведеного, вказані докази, суд на підставі ст.85, 86 КПК України вважає належними та допустимими та кладе в основу даного вироку.

Таким чином, показання самого обвинуваченого та слідчий експеримент, де він зазначив про обставин скоєння злочину, суд вважає неправдивими, даними виключно з метою уникнення справедливого покарання, окрім того, вони повністю спростовуються дослідженими вище доказами в своїй сукупності.

Згідно ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 №10 грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Грабіж вважається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватись ним.

Враховуючи, що показання потерпілого ОСОБА_6 не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, вони відповідають обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які, відповідно до ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд, за наслідками судового розгляду, відносить добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Суд не відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - щире каяття, оскільки, відповідно до сталої практики Верховного Суду основною формою прояву щирого каяття є повне визнання своєї вини та правдива розповідь про всі відомі обставини вчиненого злочину. Щире каяття повинно ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Така правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 30.10.2018 (справа №559/1037/16к).

Так, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення не дав детальних, правдивих показань, його показання суперечать показанням потерпілого, які суд поклав в основу даного вироку, жаль з приводу своєї поведінки фактично висловив після дослідження письмових документів та допиту самого потерпілого, який наполягав, що гаманця він не втрачав, а його вирвав з рук обвинувачений; жодних заходів для виправлення ситуації особисто він не вжив, попросив вибачення у потерпілого виключно з метою отримання меншого покарання, а не внаслідок свого розкаяння, тому у його діях відсутнє саме «щире каяття».

Обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання, завдані збитки відшкодовані у повному обсязі його співмешканкою в ході судового розгляду, в зв`язку з чим потерпілий майнових претензій не має та просить суворо його не карати, однак вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, визнав частково, а тому і не розкаявся у вчиненому, вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, хоча призначене покарання він відбув повністю, однак судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, тому суд, з врахуванням позиції потерпілого, добровільного відшкодування шкоди, призначає йому мінімальне покарання, в межах санкції ст.186 ч.4 КК України, у виді позбавлення волі.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Судові витрати відсутні.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, залишити за належністю власнику.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання 7 (сім) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 26.03.2025, тобто з моменту його затримання.

Речові докази:

-гаманець чорного кольору, що переданий на зберігання потерпілому залишити за належністю власнику ОСОБА_6 .

Запобіжний захід тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою від 26.03.2025 року, залишити до вступу вироку в законну силу.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1