Справа № 487/4958/25
Провадження № 1-кп/487/577/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінального провадження за №0000542 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Світле Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, військовослужбовця, не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинувачується за ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 29.11.2024, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, до 18.12.2024 р.

Крім того, ОСОБА_4 02.01.2025, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , діючи повторно, умисно, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, до 27.05.2025.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, суду надав показання, згідно яких він проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_1 , та у періоди з 29.11.2024 по 18.12.2024 р. та з 02.01.2025 по 27.05.2025 самовільно залишив місце служби. Зазначив, що перший раз залишив частину у зв`язку із тим, що у нього померла дружина, але його у військовій частині не відпустили. Усвідомлював, що його дії були неправомірними.

З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким (сторонами) не оспорюються, а саме викладених у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті обставин, за яких було вчинено кримінальне правопорушення.

Крім визнання вини ОСОБА_4 його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами.

Витягом з наказу № 348 від 25.11.2024 командира військової частини НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_4 з 25.11.2024 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та поставлено на усі види забезпечення.

Витягом з наказу № 353 від 29.11.2024 командира військової частини НОМЕР_1 , зі змісту якого вбачається, що 29.11.2024 ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

Витягом з наказу № 376 від 18.12.2024 командира військової частини НОМЕР_1 , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 18.12.2024р. прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Повідомленням про кримінальне правопорушення командира військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначається про те, що 02.01.2025 р. в місці розташування військового містечка військової частини НОМЕР_1 , було виявлено відсутність ОСОБА_4 . Зазначено, що у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 (розпочато 08.01.2025р., закінчено 17.01.2025), з яких вбачається, що ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з 02.01.2025.

Під час розгляду кримінального провадження, суд враховує, що 24.02.2022 указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, у зв`язку із чим кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, вчинено у періоди з 29.11.2024 по 18.12.2024 р. та з 02.01.2025 по 27.05.2025, тобто у період воєнного стану.

Враховуючи обставини кримінального провадження, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Аналізуючи надані суду докази, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який не судимий згідно ст. 89 КК України, характеризується посередньо.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину особою повторно.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у строк покарання з 27.05.2025 р. до дня набрання даним вироком законної сили із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 , - з дня отримання його копії.

При цьому, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1