Справа №523/8327/25
Провадження №1-кс/523/2862/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника ТОВ ЮК «Сенат» - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання адвоката ОСОБА_5 діючого в інтересах ТОВ ЮК «Сенат», в рамках кримінального провадження №0000015 від 15.03.2024 за підозрою громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До провадження суду надійшло клопотання представника ТОВ ЮК «Сенат» - адвокат ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження №0000015 від 15.03.2024 за підозрою громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України про скасування арешту майна.

В мотивування клопотання адвокат вказує, що власником майна та кінцевим беніфіціаром ТОВ ЮК «Сенат» є ОСОБА_7 , яка дійсно є колишньою дружиною ОСОБА_6 , однак вони ніяк не підтримують зв`язок, ОСОБА_6 не має долі власника та не отримує прибутку. Отже арешт закладено необґрунтовано та незаконно, що обмежує право власності на майно.

В ході судового розгляду адвокат ОСОБА_5 підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити.

Слідчий заперечував проти клопотання про скасування арешту майна та пояснив, що апеляційним судом Одеської області було надано оцінку при розгляді клопотання про арешт майна, якому були присутні власник майна (кінцевий беніфіціар) та її представник. Метою арешту майна є можливість подальшої конфіскації майна при ухваленні обвинувального вироку. На думку слідства продаж відбувся, щоб уникнути в подальшому арешту та конфіскації майна.

Прокурор підтримав думку слідчого, заперечував проти скасування арешту майна, та додав що сторона захисту намагається ввести суд в оману.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додатки до нього, заслухавши сторін, приходить до наступного висновку.

23 квітня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, - пособництво державі-агресору, за ознаками: умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора.

В подальшому в рамках вказаного провадження слідчий за погодженням з прокурором звернувся з клопотанням про арешт об`єктів нерухомого майна, які належать на праві приватної власності ОСОБА_7 та ТОВ ЮК "СЕНАТ", на підставі аналізу змісту клопотання, слідчий визначив метою накладення арешту конфіскація майна, як виду покарання (п. 3 ч. 2 статті 170 КПК України) та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (п. 4 ч. 2 статті 170 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (далі КК України), може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу, покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя, суд не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання. Вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Правилами ч. 6 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Оцінюючи доводи прокурора та слідчого, присутніх при розгляді клопотання, які вказали що підозрюваний ОСОБА_6 є фактичним власником нерухомого майна, перелік якого зазначений у клопотанні про арешт майна, що свідчить про необхідність арешту вказаних об`єктів нерухомого майна, з метою конфіскації майна, як виду покарання, колегія суддів виходить з такого.

Так, аналіз долучених до клопотання протоколів допиту свідків, а саме: ОСОБА_8 (том №1 а.с. 258-263); ОСОБА_9 (том № 1 а.с. 264-269), ОСОБА_10 (том №1 а.с. 285-289), відповідно до яких, вказані особи пояснили, що ОСОБА_6 є фактичним власником Товариства з обмеженою відповідальністю ЮК "СЕНАТ" за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, будинок 79, здійснює керування ним, однак юридично власниками є інші особи з приближеного до ОСОБА_6 кола, що свідчить про фактичне володіння (реально панує, здійснює фактичний контроль над річчю corpus possessionis), об`єктами нерухомого майна, зазначеними у клопотанні прокурора, підозрюваним ОСОБА_6 .

З урахуванням доведеності правової підстави для арешту майна, того, що арешт майна є тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, для забезпечення конфіскації майна, наявності ризиків щодо відчуження майна, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням у даному кримінального провадженні щодо захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень, з метою забезпечення проведення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення клопотання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Такий арешт пов`язаний з втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Водночас, на переконання апеляційного суду, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - нагальної суспільної потреби у протидії заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення РФ війни проти України.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Крім того, 27.11.2024 року Одеським апеляційним судом було надано оцінку, щодо арешту майна дійшов висновку, що цей суспільний інтерес при врівноважуванні повинен отримати більшу вагу, тоді як інтерес осіб, що полягає у можливості володіти своїм майном, має порівняно меншу вагу.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 діючого і інтересах ТОВ ЮК «Сенат», в рамках кримінального провадження №0000015 від 15.03.2024 за підозрою громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, - відмовити

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1