КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

УхвалоюІрпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2025 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 квітня 2025 року включно.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції врахувавтяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , обставини та наслідки його чинення, соціальну небезпеку вказаного кримінального правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення. Для запобігання цих ризиків суд вважає недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2025 року, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місце проживання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором не наведено обґрунтовані підстави вважати, що ризики, заявлені у клопотанні, продовжують існувати, а тому, на переконання апелянта, відсутні підстави обирати запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того, апелянт посилається на необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Слід зазначити, що захисник у поданій апеляційній скарзі не заявляв клопотання про проведення апеляційного розгляду за участю сторін (сторони обвинувачення і сторони захисту), у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги проведено без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані в копіях матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим належну процесуальну поведінку, колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта про відсутність даних, які ставили би під сумнів належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 у разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів вважає непереконливими.

Крім того, посилання захисника на те, що, на його переконання, обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення є необґрунтованим, підлягають оцінці судом першої інстанції під час ухвалення відповідного судового рішення.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На думку колегії суддів, обставини, зазначені захисником в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними підставами для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не в змозі запобігти ризикам, наведеним прокурором в якості обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2025 року та зміни обвинуваечному запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без задоволення, ухвалу ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/3333/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_7

Доповідач: ОСОБА_1