Номер провадження 1-кп/754/349/25
Справа № 754/3365/24
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000580 від 04.08.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 149, ч.2 ст. 156, ч. 4 ст. 153 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника малолітньої потерпілої - представника Служби у справах дітей і сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації ОСОБА_5 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 : адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153 КК України.

Представником власника майна ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 до суду подано клопотання про скасування арешту майна та передачі його в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.09.2023 задоволено клопотання старшого слідчого управління ГУНП у місті Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні під № 0000580, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, та накладено арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_3 , а саме на:

- квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0.3589 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :36:112:0001;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0.13 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :36:112:0151;

- земельну ділянку площею 0.12 га, що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :35:008:0004;

- земельну ділянку площею 0.12 га, що розташовується за адресою: Київська обл., Броварський р., с/рада. Літківська, "Любичанка-3" садівниче товариство" обслуговуючий кооператив, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12, кадастровий номер: :03:001:0069;

-екскаватор колісний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки CATERPILLAR M318C, рік випуску 2004, заводський номер № НОМЕР_2 ;

-ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНА КОМПАНІЯ "МІСТО" (ТОВ "БМК "МІСТО") () із часткою статутного капіталу у розмірі 50% (50 відсотків), що становить 1500000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн.;

-ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГІДРОТЕХНОБУД" (ТОВ "ГІДРОТЕХНОБУД") () із часткою статутного капіталу у розмірі 50% (50 відсотків), що становить 500,00 (п`ятсот) грн.

Крім того, усе арештоване майно передано для управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () у порядку та на умовах, визначених статей 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Разом з тим, частина арештованого майна належить на праві спільної сумісної власності іншому з подружжя ОСОБА_11 , а саме: ОСОБА_8 .

Так, представник зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.09.2004 по 04.08.2022. За час шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано:

- квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0.3589 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :36:112:0001;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0.13 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :36:112:0151;

- земельну ділянку площею 0.12 га, що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :35:008:0004;

- земельну ділянку площею 0.12 га, що розташовується за адресою: Київська обл., Броварський р., с/рада. Літківська, "Любичанка-3" садівниче товариство" обслуговуючий кооператив, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12, кадастровий номер: :03:001:0069.

З посиланням на ст. 63, 68 СК України, ст. 321, 368 ЦК, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заявник наголошує на презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу, розірвання якого не припиняє таке право.

Вважає, що накладення арешту на все майно є неправомірним втручанням у гарантоване Конституцією України право власності ОСОБА_8 на спільне майно.

Окремо наголошує на тому, що внаслідок арешту майна та передачі його в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів порушуються права не тільки ОСОБА_8 , а і її дітей, які проживають з ОСОБА_8 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

05.06.2025 охорона будинку, у якому проживає ОСОБА_12 разом з дітьми, повідомила їй, що до будинку навідувались представники ТУ Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА), які повідомили, що оскільки квартира перебуває в управління АРМА, наразі вирішується питання про примусове вселення до неї внутрішньо переміщених осіб.

Резюмує, що під час накладення арешту на все майно судом не було враховано, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, внаслідок чого відбулось неправомірне обмеження прав ОСОБА_12 .

В судовому засіданні, заявник клопотання підтримав, просив його задовольнити з наведених у клопотанні підстав.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вважав його необґрунтованим, а арешт, накладений слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва з подальшою передачею в управління АРМА, - правомірним. Звертав увагу на те, що арештоване майно зареєстровано на праві власності саме за обвинуваченим, жодних рішень про його поділ наразі немає. Наголошував на тому, що в даному кримінальному провадженні також заявлено цивільний позов представником потерпілої. Отже, арешт у тому числі повинен розглядатися і як захід забезпечення такого позову.

Законний представник потерпілої підтримав позицію прокурора.

Обвинувачений та його захисники заперечували проти задоволення клопотання, вважали його передчасним, оскільки на сьогоднішній день триває процес поділу майна подружжя ОСОБА_11 , а відтак - не відомо, яка саме частка буде належати ОСОБА_8 , а яка - обвинуваченому. ОСОБА_3 також повідомив, що його колишня дружина ОСОБА_8 має власне майно, у тому числі квартиру. Його діти житлом забезпечені, а тому порушення їх права на житло немає.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, суд приходить до такого висновку.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.09.2023 накладено арешт на майно, що на праві власності належить ОСОБА_3 , а саме на:

- квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0.3589 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :36:112:0001;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0.13 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :36:112:0151;

- земельну ділянку площею 0.12 га, що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :35:008:0004;

- земельну ділянку площею 0.12 га, що розташовується за адресою: Київська обл., Броварський р., с/рада. Літківська, "Любичанка-3" садівниче товариство" обслуговуючий кооператив, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12, кадастровий номер: :03:001:0069;

-екскаватор колісний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки CATERPILLAR M318C, рік випуску 2004, заводський номер № НОМЕР_2 ;

-ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНА КОМПАНІЯ "МІСТО" (ТОВ "БМК "МІСТО") () із часткою статутного капіталу у розмірі 50% (50 відсотків), що становить 1500000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн.;

-ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГІДРОТЕХНОБУД" (ТОВ "ГІДРОТЕХНОБУД") () із часткою статутного капіталу у розмірі 50% (50 відсотків), що становить 500,00 (п`ятсот) грн.

Крім того, усе арештоване майно передано для управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () у порядку та на умовах, визначених статей 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Протягом 2004-2022 років ОСОБА_3 перебував у шлюбі із ОСОБА_8 (Свідоцтво про одруження НОМЕР_3 від 04.09.2004, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04.08.2022 у справі №756/3312/22). Від шлюбу у подружжя є спільні діти: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження, видане повторно, Серія НОМЕР_4 від 03.06.2022) та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження, видане повторно, Серія НОМЕР_5 від 19.05.2022), які проживають разом з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 (витяги з Реєстру територіальної громади №№ 2025/007627867, 2025/007621628, 2025/007627886). Розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.02.2025 № 206 місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено разом з матір`ю, ОСОБА_8 .

В період перебування у шлюбі за ОСОБА_3 було зареєстровано майно на праві власності, а саме на:

- квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0.3589 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :36:112:0001;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0.13 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :36:112:0151;

- земельну ділянку площею 0.12 га, що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, кадастровий номер: :35:008:0004;

- земельну ділянку площею 0.12 га, що розташовується за адресою: Київська обл., Броварський р., с/рада. Літківська, "Любичанка-3" садівниче товариство" обслуговуючий кооператив, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12, кадастровий номер: :03:001:0069.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 1 та 3 статті 368 Цивільного кодексу України).

Відповідно до Сімейного кодексу України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60); об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 61); розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68); дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69); у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70).

ОСОБА_3 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, визначеного ч. 3 ст. 149, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності (частина 1 статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Враховуючи те, що: арешт накладено на нерухоме майно, належне ОСОБА_3 ; це майно він набув протягом 2014-2021 років, тобто під час перебування у шлюбі із ОСОБА_8 ; це майно не є речами індивідуального користування та не виключено з цивільного обороту; відомостей про поділ майна та розмір часток кожного з подружжя немає - арешт законно накладено на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_11 та до частки обвинуваченого може бути застосована конфіскація.

Разом з тим, що стосується арешту, накладеного на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 із забороною користування, володіння, розпорядження та з подальшою передачею її в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зміст права власності становлять не тільки право розпорядження, а й права володіння, користування своїм майном.

Частиною 12 ст. 170 КПК України встановлено недопущення заборони використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Статтею 47 Конституції України гарантовано право кожної людини на житло.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України (надалі - СК України).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (ст.2) кожній особі гарантовано право на вільний вибір місця проживання.

У силу закону малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому навіть факт її непроживання у квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом, яке у неї виникає на підставі факту її народження.

Малолітня дитина не втрачає право користування житлом за будь-яких обставин: ані внаслідок тимчасової відсутності понад шість місяців згідно статті 71 ЖК України, ані внаслідок вибуття згідно ст. 107 ЖК України (ВС/КЦС у справі № 755/16152/16-ц).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

При цьому, органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла (ч. 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства").

За приписами статті 177 СК України та ч. 3 статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, відмовлятися від належних дитині майнових прав, зобов`язуватися від імені дитини порукою чи видавати письмові зобов`язання.

Також, статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, за змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

На переконання суду, обмеження ОСОБА_8 та її дітей у праві володіння та користування квартирою, у якій вони проживають на законних підставах, вищенаведеним приписам національного законодавства та нормам міжнародного права не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі по тексту - Закон) Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство), є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

За змістом пунктів 1, 4 частини першої статті 1 Закону активи - кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено або накладено арешт у кримінальному провадженні або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні.

Управління активами - діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

У разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства у їх сукупності свідчить про те, що арешт активів, які є речовими доказами та об`єктами ймовірної конфіскації, а також їх передача в управління Національного агентства на підставі ухвали слідчого судді (суду) є діями, які здійснюються з метою досягнення завдань кримінального провадження.

З моменту арешту активів право власності власника цих активів є тимчасово обмеженим: власник тимчасово позбавляється прав володіння, розпорядження та користування майном, не може самостійно визначати долю активів, самостійно ними користуватися, зокрема передавати їх в тимчасове володіння чи користування третім особам.

Ухвала слідчого судді (суду) про передачу активів в управління Національному агентству є визначеним слідчим суддею (судом) спеціальним порядком зберігання речових доказів, яким забезпечується виконання ухвали про арешт цих активів.

Отже, щодо переданого в управління АРМА майна саме Національне агентство має юридично забезпечену можливість бути в безпосередньому фактичному зв`язку з відповідними речовими доказами, вилучати корисні властивості з цього майна, визначати долю цих активів шляхом, зокрема, їх передачі в управління (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2019 по справі № 910/15262/18).

Вочевидь, що передача в управління Національному агентству арештованої квартири з подальшою її передачею цим органом в користування третім особам, позбавляє осіб, які наразі у ній проживають на законних підставах, можливості володіти, користуватися та вилучати корисні властивості із житлового приміщення, що є неправомірним втручанням у їх право на житло та становить надмірний непропорційний тягар.

Суд зазначає, що питання про передачу активів в управління АРМА, відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України та Закону є похідним і напряму залежить від арешту майна, а тому скасування арешту має наслідком припинення управління таким майном АРМА.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 170, 173, 174, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.09.2023 у справі № 761/33339/23 в кримінальному провадженні №0000580 від 04.08.2022 року, на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, в частині заборони володіння та користування нею.

Скасувати передачу квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ().

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1