Провадження № 11-сс/4823/387/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000539 від 08.06.2025 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.09.2025 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці та мешканці АДРЕСА_1 , раніше судимій,

підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що у судовому засіданні встановлено та доведено наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, те, що заявлені раніше ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які визнані доведеними, не змінилися та продовжують існувати, врахував обсяг обставин, які підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, наявність іншого співучасника, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторони обвинувачення може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вирішив доцільним продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та визначити інший, більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Вказує, що рішення слідчого судді необґрунтоване, оскільки оцінюючи доводи клопотання слідчого та відхиляючи доводи сторони захисту слідчий суддя упереджено оцінив останні та не врахував фактичні обставини справи, встановлені на даний час. Основним доводом слідчого є тяжкість злочину, чого не достатньо для продовження найсуворішого виду запобіжного заходу, оскільки зі спливом часу така обставина не може бути визначальним фактором. У питанні щодо кваліфікації кримінального правопорушення слідчий суддя врахував лише позицію сторони обвинувачення та не прийняв до уваги обставини, які вказують на необґрунтованість пред`явленої підозри. Наголошує на невідповідності кваліфікації, оскільки потерпілий взагалі не звертався із заявою про вчинення відносно нього злочину, а на даний час звернувся із заявою про відсутність претензій з його боку та просить закрити справу щодо отримання ним тілесних ушкоджень. У підозрюваної також наявні тілесні ушкодження, що підтверджується і висновком судмедекспертизи та вказує на перебування підозрюваної у позицію самозахисту. Вважає ризики взагалі недоведені, тому належну процесуальну поведінку підозрюваної можливо забезпечити іншим, більш м`яким запобіжним заходом.

У судове засідання захисник не з`явився, зазначив про розгляд справи у його відсутність, при цьому питання про доставку підозрюваної у апеляційній скарзі не порушувалося.

Від прокурора також надійшла заява про розгляд справи без його участі та просить залишити ухвалу слідчого судді без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим провести апеляційний розгляд за їх відсутності у порядку письмового провадження.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

РВП ГУНП у Чернігівській області розслідується кримінальне провадження №0000539 від 08.06.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в ході якого було встановлено, що 08.06.2025, ОСОБА_6 , перебуваючи у квартирі за місцем свого фактичного проживання, у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, нанесла співмешканцю ОСОБА_7 три удари ножем в область живота, грудної клітки та верхньої кінцівки, чим спричинила йому тяжкі тілесні ушкодження.

09.06.2025 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

10.06.2025 ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 07.08.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства суддя, розглядаючи подання про продовження строку тримання під вартою, з`ясовує обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання цього запобіжного заходу, а також умови, за яких продовження строку є можливим.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, слідчий суддя районного суду дійшов правильного висновку про те, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, досудове розслідування триває, тож є всі підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому слідчим суддею враховано особу підозрюваної, її вік та стан здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки, узяв до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого вона обґрунтовано, для даної стадії кримінального провадження, підозрюється, враховано встановлені на даний час фактичні обставини та обсяг обставин, які підлягає встановити та перевірити, з огляду на встановлені та доведені ризики, які стали підставою для застосування найсуворішого виду запобіжного заходу і які продовжують існувати та не зменшилися, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому слідчим суддею розглядалося питання можливості обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, однак дійшов висновку про неможливість таких забезпечити на даний час виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів приходить переконання, що слідчим суддею при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою дотримано вимоги статей 177, 178, 194, 199 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваної, слідчий суддя дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою. Прокурором доведено у судовому засіданні місцевого суду, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися і виправдовують подальше тримання підозрюваної під вартою.

При цьому колегією суддів ураховується, що слідчим суддею на етапі вирішення питання про продовження запобіжного заходу під час досудового розслідування не вирішуються питання, які віднесені до компетенції суду під час розгляду справи по суті, як-то оцінка доказів, зібраних у ході досудового розслідування та кваліфікація дій, що виходить за межі стандарту «обґрунтованість підозри» на стадії досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Мюррей проти Об`єднаного Королівства, Чеботарь проти Молдови зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою Феррарі-Браво проти Італії також зазначила, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі є метою досудового розслідування, а саме встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягненню цілей якого і є тримання під вартою. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

На даний час таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені стороною захисту доводи апеляційної скарги не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Усі обставини, на які посилається захисник, слідчим суддею враховані при постановленні рішення.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджуються достатніми даними, а тому апеляційна скарга з викладеними у ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які б стали підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 406, 407-409, 411-419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4