Справа № 750/1776/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/407/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

26 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисників - адвокаті ОСОБА_7 та ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лутава Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, командира роти військової частини НОМЕР_1 , одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, як незаконну та необґрунтовану, змінивши запобіжний захід із можливим внесенням застави.

Аргументує тим, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ч. 1 ст. 184, ч. ч. 3-5 ст. 199 КПК України, оскільки у ньому не доведено реальних обставин, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчим суддею не було належним чином оцінено позитивну характеристику підозрюваного, відсутність заявлених ризиків, наявність постійного місця проживання, сталих соціальних зв`язків та стан здоров`я дружини. Більш того, в оскаржуваній ухвалі суд не навів достатніх аргументів щодо неможливості застосування застави як альтернативного запобіжного заходу.

Поведінка підозрюваного протягом усього часу тримання під вартою не свідчить про наміри ухилятися від слідства, перешкоджати встановленню істини у справі чи впливати на хід провадження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

У даному провадженні немає обґрунтованої підозри та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_6 до інкримінованих останньому діянь. Беручи до уваги те, що його підзахисний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, його вина не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами, клопотання про обрання запобіжного заходу незаконне та необґрунтоване, як і жоден із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не доведений.

Між тим, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Виходячи із зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, захисник вважає, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином обґрунтованість обрання запобіжного заходу у вигляді безальтернативного тримання під вартою, та зважаючи на дані про особу ОСОБА_6 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є невмотивовано жорстоким.

Заслухавши доповідача, захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, вказали на відсутність заявлених у клопотанні ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , вважали за можливе визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави у визначеному законодавцем розмірі, який буде достатнім для того, щоб гарантувати належну процесуальну поведінку, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , обставини їх вчинення та предмет злочинного посягання, особу підозрюваного та наявність обґрунтованих ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем та маючи звання офіцера (капітан), проходячи військову службу за контрактом на посаді командира роти військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в період з 02.22.2024 по 01.03.2025 списали та викрали дизельне пальне з військової частини на загальну суму 1 757 908,96 грн., чим створили перешкоди, перепони в діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, що впливає на створення суспільно-небезпечних наслідків у вигляді ослаблення обороноздатності та підриву боєготовності Збройних Сил України при відсічі збройної агресії рф проти України.

За даним фактом слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області 23 вересня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

12 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

У цей же день, в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Вказуючи на необгрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, захисник в апеляційній скарзі та під час апеляційного перегляду не наводить жодного доводу на доведення того, що вручена підозра є необґрунтованою, не вказує, чому сторона захисту вважає підозру незаконною та не наводить жодної обставини, якій колегія суддів могла б дати оцінку, та яка б спростовувала позицію сторони обвинувачення та наведені слідчим докази на доведеність підозри. На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за які, у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі, отже, обґрунтованим є ризик того, що відчуваючи страх та невідворотність можливого покарання, підозрюваний може змінити місце проживання з метою ухилення від органу досудового слідства та суду.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обумовлений тим, що на даний час досудовим розслідуванням не виявлено грошові кошти, які передавались ОСОБА_6 за продаж дизельного пального.

Ризик незаконно впливати на свідків обґрунтовується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу, а також є його підлеглими та які на даний час надали викривальні показання щодо інших учасників кримінального провадження, при тому, що може впливати й на інших осіб, які можуть бути допитані як свідки, коли яких на даний час встановлюється. Більш того, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Ризик продовжити вчинення кримінального правопорушення обумовлений характером кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , оскільки будучи командиром роти військової частини НОМЕР_1 , за попередньою змовою групою осіб здійснив викрадення військового майна (палива) в умовах воєнного стану, тому може продовжувати формувати надлишки паливно-мастильних матеріалів з метою їх подальшого збуту або ж приховування наслідків злочинів, у вчиненні яких він підозрюється.

Безпідставними є доводи захисника в тій частині, що слідчим суддею не були враховані дані щодо особи підозрюваного, наведені стороною захисту, оскільки це суперечить мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Зокрема, слідчим суддею, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбаченого за злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характер вчинених протиправних діянь та спосіб вчинення - викрадення військового майна, що вчинено в умовах воєнного стану військовою службовою особою, врахував дані про особу підозрюваного, який має звання офіцера й проходить військову службу за контрактом, вік підозрюваного, його сімейний і матеріальний стан, ризики, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому висновок слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про обставини вчинених кримінальних правопорушень, відомостей про особу підозрюваного, а також оцінки доводів не лише сторони обвинувачення, а й сторони захисту.

Наведені захисником обставини про наявність постійного місця проживання, дружини, дітей та даних, що позитивно характеризують особу підозрюваного, а також відомості щодо стану здоров`я дружини не є тими обставинами, які гарантуватимуть дотримання ОСОБА_6 належної процесуальної поведінки та виконання всіх покладених на нього обов`язків, як помилково вважає захисник.

Саме проходження військової служби, офіцерське звання та займана посада, з огляду на розуміння настання негативних наслідків для Держави та її громадян в разі окупації ворожими військами, усвідомлення нестачі військовослужбовців, мало б спонукати підозрюваного діяти виключно в інтересах країни та забезпечення належної підготовки військовослужбовців, берегти військове майно (паливо), яке вкрай необхідне для захисту Держави та виконання не тільки навчальних, а й бойових завдань. Натомість, перебуваючи в тиловій частині, ОСОБА_6 підозрюється у розкраданні палива, що впливало на підготовку військовослужбовців, які будучи не належно підготовленими наражали на небезпеку не тільки себе, а й ставили під загрозу виконання поставлених перед ними бойових завдань, що негативно могло відобразитись на захисті кордонів нашої країни військовослужбовцями тих військових частин, які на відміну від ОСОБА_6 , перебувають на лінії вогневого ураження військами російської федерації.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду не було встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , при тому, що положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114 - 2, 258-258 - 6, 260, 261, 437-442 - 1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Положення цієї частини статті 176 КПК України, відповідно до рішення Конституційного Суду № 7-р(II)/2024 від 19.06.2024 є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності всі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

У даному провадженні, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , зокрема, здійснення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом викрадення військового майна (палива) на загальну суму 1 757 908,96 грн., зважаючи на те, що підозрюваний є військовою службовою особою в офіцерському званні, входить до начальницького складу військової частини, кількість підозрюваних, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру застави. Не наведено таких підстав і стороною захисту.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4