печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, який накладено на грошові кошти в сумі 1 593 625 грн., 21000 доларів США, 4000 євро, вилучені під час проведення обшуку 08.08.2024 у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0001783 від 31.10.2023.

В обґрунтування вимог клопотання представник зазначає, що арешт накладено необгрунтовано, В обгрунтування клопотання представник зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2024 у справі № 757/35632/24-к року частково задоволено клопотання прокурора і накладено арешт на майно, вилучене під час проведення вказаного обшуку, а саме накладено арешт на планшет марки «Apple», а в іншій частині задоволення цього клопотання, зокрема, у накладенні арешту на грошові кошти у сумі 1593625 гривень, 4000 євро та 21000 доларів США - відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - залишено без задоволення.

У судовому засіданні представник клопотання підтримав, просив задовольнити клопотання в повному обсязі, вказав, що при накладенні арешту на вказані грошові кошти, прокурором не зазначено всіх обставин, які були йому відомі, зокрема, про походження вказаних коштів, яке є законним.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити, вказав, що зазначені грошові кошти визнано речовим доказом, оскільки вони можуть бути отримані протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Аналогічний принцип відображено в актуальній правовій позиція ЄСПЛ у справі «Garayev v. Azerbaijan» від 02.02.2023, заява №30352/11, зокрема визначає, що оскільки утримання майна Заявника як доказу с заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід мас бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Судовим розглядом встановлено, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001783 від 01.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 191, ч. 3 ст. 369 КК України..

08.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 (справа № 757/33704/24-к) проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , де під час зазначеного обшуку було вилучено, зокрема, грошові кошти в сумі 1593625 гривень, 4000 Євро, 21000 доларів США.

Постановою слідчого від 08.08.2024 вилучені кошти визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 757/41456/24-к від 16.09.2024 року було накладено арешт на грошові кошти в сумі 1593625 гривень, 4000 Євро, 21000 доларів США, які вилучені 08.08.2024 за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Разом з тим, слідчий суддя бере до уваги доводи представника, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2024 у справі № 757/35632/24-кроку частково задоволено клопотання прокурора і накладено арешт на майно,вилучене під час проведення вказаного обшуку, а саме накладено арешт на планшет марки «Apple», а в іншій частині задоволення цього клопотання, зокрема, у накладенні арешту на грошові кошти у сумі 1593625 гривень, 4000 євро та 21000 доларів США - відмовлено, оскільки представником власника майна було надано низку доказів щодо законного походження вилучених грошових коштів, а органом досудового розслідування та прокурором не доведено, що ці грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, чи, що вони мають значення речових доказів у цьому кримінальному провадженні та здобуті злочинним шляхом.

Крім цього, слідчий суддя враховує також ту обставину, що ухвалою Київського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - залишено без задоволення та зазначено, що жодних належних і допустимих доказів в клопотанні про арешт майна та в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься, тобто в матеріалах провадження відсутні відомості, які б давали розумні підстави і підозри вважати, що грошові кошті у сумі 1593625 гривень, 4000 євро та 21000 доларів США, які були вилучені під час проведення обшуку, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що представником власника майна було надано низку доказів щодо законного походження вилучених грошових коштів та належності їх не тільки ОСОБА_6 , а ще й ОСОБА_8 , яка є матір`ю ОСОБА_6 , і ОСОБА_9 , яка є дружиною ОСОБА_6 .

З матеріалів клопотання вбачається, що на підтвердження законності походження зазначених грошових коштів представник під час вирішення питання про арешт майна надав довідки про доходи фізичних осіб-підприємців ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а також копії договорів купівлі-продажу нерухомого і рухомого майна, із яких вбачається, що ОСОБА_9 продала належні їй квартири на суму 313773 гривень та 936480 гривень. При цьому 18 січня 2023 року ОСОБА_6 також було продано належний йому транспортний засіб на загальну суму 100000 гривень, а 15 березня 2024 року останній продав належний йому житловий будинок і земельну ділянку на загальну суму 460540 гривень.

Тобто, представником було доведено, що вилучені грошові кошти є особистими коштами ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , заробленими під час здійснення підприємницької діяльності, задекларованими у встановленому законом порядку, а також отриманими від продажу рухомого та нерухомого майна.

Разом з тим, про вказані обставини слідчому судді при накладенні арешту на грошові кошти не було відомо, оскільки прокурором у клопотанні про арешт майна не зазначено щодо вказаних обставин.

Так слідчий суддя враховує ту обставину, що зазначені грошові кошти, як вже було встановлено, не може бути речовим доказом, оскільки органом досудового розслідування не надано будь-якого обґрунтування або доказу, що зазначені грошові кошти відповідають критеріям речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, а також, що грошові кошти набуті у законний спосіб, оскільки представником надано докази на підтвердження законності походження зазначених грошових коштів.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а визнання того, чи іншого майна речовими доказами за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у збереженні арешту.

Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Надані слідчому судді матеріали, враховуючи, що вказані обставини вже були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, не містять даних, які б давали підстави вважати, що вказані грошові кошти, отримані протиправним шляхом.

Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, що вказані грошові кошти не відповідають критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2024 року у справі № 757/41456/24-к, провадження 1-кс-35916/24, на грошові кошти в сумі 1 593 625 грн., 21000 доларів США, 4000 євро, вилучені під час проведення обшуку 08.08.2024 у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0001783 від 31.10.2023.

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні повернути ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1 593 625 грн., 21000 доларів США, 4000 євро, вилучені під час проведення обшуку 08.08.2024 у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1