Справа № 357/9527/25
У Х В А Л А

02 липня 2025 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про забезпечення додержання права ОСОБА_5 на захист та норм Закону України «Про попереднє ув`язнення» та зобов`язання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України перевести підозрюваного ОСОБА_5 до Державної установи «Київський слідчий ізолятор»,

У С Т А Н О В И В:

23.06.2025 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про забезпечення додержання права ОСОБА_5 на захист та норм Закону України «Про попереднє ув`язнення» та зобов`язання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України перевести підозрюваного ОСОБА_5 до Державної установи «Київський слідчий ізолятор». Скарга мотивована тим, що слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві за процесуального керівництва прокурора Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001006 від 28.12.2024, в якому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 23.04.2025 захиснику ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) стало відомо про переміщення ОСОБА_5 з Державної установи Київський слідчий ізолятор, де він, як обвинувачений перебував у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні, до Державної установи Білоцерківська виправна колонія № 35, у зв`язку із здійсненням досудового розслідування іншого кримінального провадження. Зазначене підтверджується відповіддю Державної установи Київський слідчий ізолятор вих. № 08/11437 від 20.05.2025. Підставою такого переведення стали дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, які полягали у наданні дозволу перевести ув`язнених згідно зі списком, в тому числі і ОСОБА_5 , із державної установи Київський слідчий ізолятор до сектору для тримання осіб, узятих під варту, державної установи Білоцерківська виправна колонія (№ 35). Переміщення підозрюваного ОСОБА_5 до Білоцерківської виправної колонії № 35 було здійснено у незаконний спосіб, за відсутності правових підстав, у зв`язку із чим необхідно, щоб слідчий суддя на підставі положень ст. 206 КПК в порядку судового контролю за дотриманням прав під час кримінального провадження постановив ухвалу, якою зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України забезпечити додержання прав ОСОБА_5 . Подія злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 відбулася в м. Києві, орган досудового розслідування (Територіальне управління ДБР знаходиться в м. Київ) та прокуратури розташовано у м. Києві. Також, захисники підозрюваного ОСОБА_5 , адвокати Адвокатського об`єднання ОК здійснюють свою діяльність у місті Києві. Внаслідок незаконного тримання підозрюваного ОСОБА_5 в установі для відбування покарань - Білоцерківській виправній колонії № 35, яка знаходиться у Київській області на відстані понад 85 км м. Києва, сторона обвинувачення суттєво обмежена у можливості вчасно надавати належну правову допомогу ОСОБА_5 . Установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання (ч. 1 ст. 4 Закону України Про попереднє ув`язнення). Отже, закон чітко визначає, що слідчим ізолятором може бути лише окрема юридична особа, що має організаційно-правову форму державної установи. Якщо підозрювану або обвинувачену особу тримають під вартою у якійсь іншій установі, яка не є окремою юридичною особою і не має організаційно-правової форми Державна установа Слідчий ізолятор, то відповідне тримання особи під вартою є незаконним. Відтак, всупереч імперативному припису Закону України Про попереднє ув`язнення, презумпції невинуватості, сторона обвинувачення та уповноважені особи Державної кримінально-виконавчої служби України на власний розсуд змінили місце перебування ОСОБА_5 , незаконно обравши підозрюваному ОСОБА_5 виправну колонію без наявності вироку, який набрав законної сили, тим самим порушивши конституційні права ОСОБА_5 . Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи (ч. 3 ст. 206 КПК України). Адвокат просить постановити ухвалу, якою забезпечити додержання права ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на захист та норм Закону України Про попереднє ув`язнення та зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України перевести підозрюваного ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Державної установи Київський слідчий ізолятор.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити. Також вказав на те, що в м. Києві досудове розслідування відносно ОСОБА_5 триває, а сам підозрюваний не бажає утримуватися в установі для відбування покарань - Білоцерківській виправній колонії № 35 і просить перевести його до Державної установи «Київський слідчий ізолятор». Також зазначив, що ОСОБА_5 утримується в ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» разом із засудженими особами.

Прокурор просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 утримується в установі для відбування покарань в секторі слідчого ізолятора ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» законно та зазначив, що права ОСОБА_5 нічим не порушені, він утримується окремо від засуджених осіб та відповідно до ЗУ «Про попереднє ув`язнення» та Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Вивчивши матеріали скарги та долучені до неї документи, заслухавши думку сторін, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог статті 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

При цьому, у статті 28 Конституції України зазначається про те, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Аналогічна позиція зазначена у статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За ч. 2 ст. 206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже, законодавець визначає, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності правових підстав для такого позбавлення.

За результатами дослідження скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК України, слідчим суддею не отримано відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру про те, що ОСОБА_5 утримується під вартою за відсутності правових підстав для позбавлення свободи особи.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

З доданих до скарг документів вбачається, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2025 до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 21.06.2025 року. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2025 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 21.07.2025 року. Крім того, слідчий суддя під час обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 не зазначив в якій установі необхідно утримувати підозрюваного.

При цьому, в скарзі захисник не заперечує факт утримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою на підставі рішення компетентного суду, в порядку КПК України.

Отже, слідчий суддя констатує, що підозрюваний ОСОБА_5 утримується під вартою на підставі вмотивованого рішення суду про обрання запобіжного заходу, тобто не є особою, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили чи не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Відповідно до копії відповіді заступника начальнику Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України ОСОБА_6 , у зв`язку із службовою необхідністю та відповідно до вимог пункту 2 глави 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5, ув`язненого ОСОБА_5 23.04.2025 року переведено до сектору для тримання осіб, узятих під варту ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)». В державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)» створено сектор для тримання осіб, узятих під варту, в яких житлова площа та обладнання камерних приміщень відповідають вимогам статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Порядку забезпечення, обліку та експлуатації меблів, інвентарю і предметів господарчого призначення та норм їх забезпечення і експлуатації в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної пенітенціарної служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.07.2012 №1118/5. Також повідомляють, що Департаментом ініційовано проведення службового розслідування відносно працівників державної установи «Київський слідчий ізолятор» щодо порушення вимог ч. 5 ст. 46 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, в ході судового розгляду встановлено необхідність утримання підозрюваного ОСОБА_5 в секторі для тримання осіб, узятих під варту Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» у зв`язку із службовою необхідністю та відповідно до вимог пункту 2 глави 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5.

Таким чином, слідчий суддя не вбачає правових підстав для задоволення скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про забезпечення додержання права ОСОБА_5 на захист та норм Закону України «Про попереднє ув`язнення» та зобов`язання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України перевести підозрюваного ОСОБА_5 до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 11, 26, 206, 369-372 КПК України, ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про забезпечення додержання права ОСОБА_5 на захист та норм Закону України «Про попереднє ув`язнення» та зобов`язання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України перевести підозрюваного ОСОБА_5 до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1