ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2147/25 Справа № 211/2090/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст.307 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 липня 2025 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Довгинцевського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року обрано запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 12 липня 2025 року включно.

Визначено розмір застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560 гривень, в разі сплати якої вважати обраним ОСОБА_6 запобіжний захід заставу. В разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання, за першим викликом з?являтися до слідчого, прокурора чи суду, не відлучатися із м. Кривого Рогу без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Доводи апеляційної скарги:

З вказаною ухвалою суду не погодився обвинувачений ОСОБА_6 та оскаржив її в апеляційному порядку, вважаючи її необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Разом з апеляційною скаргою подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки з 14.05.2025 року по 26.05.2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в ПНД м. Кривого Рогу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги просить врахувати, що він, ОСОБА_6 , проживав за місцем прописки, йому 55 років, і стан здоров`я незадовільний, має тяжкі захворювання: ВІЛ інфекція, гепатит С, туберкульоз, лівостороння пахова грижа, яка потребує оперативного втручання, та в умовах тримання під вартою йому не можуть надати необхідну медичну допомогу.

Вказує, що за станом здоров`я не може триматись під вартою. Зазначає, що судовий розгляд триває більше року. Він не вів антисоціальний образ життя. За рік у нього не було жодного зауваження щодо додержаггя умов домашнього арешту.

Просить застосувати запобіжний захід домашній арешт з покладенням відповідних обов?язків, які зобов?язується виконувати.

Позиції сторін в суді :

Учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченого, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участю до суду не надійшло, що відповідно до ч. 4 ст.422-1 КПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Висновки суду:

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана ухвала винесена 14 травня 2025 року. Апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 подав 27.05.2025 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

З відповіді адміністрації КП «ДБКЛПД» ДОР» за вих. №4383 від 10.06.2025 року вбачається, що ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «ДБКЛПД» ДОР» з 14.05.2025 року по 26.05.2025 року.

Ураховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, збут психотропних речовин, вчинений за попередньою змовою групою осіб, а також у незаконному зберіганні з метою збуту, вчинене повторно.

Ухвалою Довгинцевського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року обрано запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 12 липня 2025 року включно, з визначенням розміру застави.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів встановила, що судом 1-ї інстанції, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які в сукупності давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу,

У клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність заявлених ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.04.2024 року ОСОБА_6 було звільнено з під варти та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У подальшому районним судом призначались судові засідання, починаючи з 27.05.2024 року та закінчуючи 03.04.2025 року, проте ОСОБА_6 не з`явився на останні 7 засідань, у 2 з яких він перебував під цілодобовим домашнім арештом відповідно до ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, якою на ОСОБА_6 покладено обов`язок з`являтись у судові засідання вчасно. Судом неодноразово виносились ухвали про привід обвинуваченого, які позитивного результату не дали.

Враховано судом, що останній неодноразово повідомлявся про дату та час судових засідань, однак більше ніж за півроку обвинувачений жодного разу не був присутній у судовому засіданні, що свідчить про систематичне ігнорування своїх процесуальних обов`язків передбачених п. 3 ч. 7 ст. 42 КПК України. Зазначене вказує на те, що ОСОБА_6 не додержувався умов жлмащгбого арешту, і цей запобіжний захід не був дієвим для забезпечення виконання обвинуваченим рледпжнгтх на нього обов`язків.

Вирішуючи питання обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду обумовлений тим, що ОСОБА_6 на теперішній час обґрунтовано одночасно обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, в тому числі тяжких умисних злочинів за які передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у зв`язку із вагомістю зібраних у кримінальному провадженні доказів, більша частина з яких вже досліджена судом, вчинив злочин у період іспитового строку, може здійснити спробу покинути межі України, в тому числі переїхати на тимчасово окуповані та непідконтрольні державі території. Обвинувачений офіційно не працевлаштований, дітей або ж інших осіб на утриманні в Україні не має, проживає за місцем реєстрації самостійно, рідних та близьких в м. Кривий Ріг не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та дійового стримуючого фактору від спроби втечі та отримання справедливого покарання.

Наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_6 веде антисоціальний образ життя, неодноразово був засуджений за злочини різного характеру, що підтверджується довідкою про судимість Йому неодноразово суди надавали змогу виправити свою кримінально протиправну поведінку, призначаючи покарання не пов`язане із позбавленням волі із застосуванням ст. 75 КК України, однак по теперішній час обвинувачений жодних висновків для себе не зробив, тазглв лювинувачується у скоєнні тяжкого умисного злочину.

Враховано судом, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні перебуває на завершальній стадії, що додатково створює мотив для обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду.

Крім того, суд першої інстанції розглянув можливість застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та правильно прийшов до висновку, про неможливість, на даному етапі, зміни запобіжного заходу на більш м`який з урахуванням наявних ризиків.

Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, таким, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, відсутністю підтвердження постійного джерела доходів та суспільно-корисливої діяльності, відсутність підтвердження міцних соціальних зв`язків, поведінку обвинуваченого після зміни запобіжного заходу на домашній арешт, та не виконання ним покладених на нього обов?язків судом.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_6 , про немождивість його лікування в умовах тримання під вартою, що унеможливлює обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є безпідставними. На час апеляційного розгляду апелянтом не надано документально підтверджених та переконливих доказів, які підтверджують неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою та наявність загрози здоров`ю та життю обвинуваченого, та того, що ОСОБА_6 позбавлений необхідної медичної допомоги та неможливість лікування в умовах тримання під вартою.

Тривалість судового розгляду та тривале утримування обвинуваченого під вартою в даному випадку не спростовує необхідність обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити суду 1-ї інстанції, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування обраного запобіжного заходу, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити обвинуваченому ОСОБА_6 строк на апеляційне звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст.307 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 липня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4