печерський районний суд міста києва
Справа № 761/2773/25
У Х В А Л А

14 травня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Головуючим суддею ОСОБА_1 20.03.2025 отримано обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000653 від 18.07.2024 року, стосовно вчинення ОСОБА_5 вказаного злочину.

Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне призначити провадження до судового розгляду, а також заявив клопотання про продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив його задовольнити. Вказав, що наразі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є реальними та триваючими, зокрема, ризик переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих, а також ризик перешкоджати провадженню іншим чином.

У судовому засіданні захисник заперечував проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченому, просив змінити на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зазначив, що обвинувачений перебуває під вартою більше року та є військовослужбовцем. Щодо призначення провадження до судового розгляду не заперечував.

Обвинувачений підтримав думку захисника щодо запобіжного заходу, не заперечував проти призначення, а також просив здійснювати розгляд вказаного провадження колегіально у складі трьох суддів.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, приходить наступних висновків.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 складений у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України і поверненню прокурору не підлягає.

Провадження за обвинувальним актом підсудне цьому суду.

Підстав для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження немає.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду відсутні, відтак суд приходить до висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 у судове засідання.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого, зокрема, щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

Таким чином, з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 31 КПК України та відповідного клопотання обвинуваченого слід здійснювати судовий розгляд вказаного провадження колегіально у складі трьох суддів.

Зазначене судове засідання з урахуванням положення п. 2 ч. 2 ст. 27 КПК України слід проводити у відкритому режимі.

Коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді, є наступним: прокурор, захисник обвинуваченого, обвинувачений та потерпілі.

Крім того, вирішуючи питання стосовно продовження чи зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Суд вважає доведеною ту обставину, що ризики, визначені ухвалою про застосування запобіжного заходу, наразі лишаються дійсними та триваючими, зокрема, ризик переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, підтверджується тим, що усвідомлюючи міру покарання за вчинення ним злочину, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні обґрунтовано тим, що наразі не допитано свідків у даному кримінальному провадженні. За таких обставин, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Також суд враховує ту обставину, що ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на досудовому розслідуванні, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього допиту потерпілого та свідків.

Таким чином, суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості ще не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості злочину, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленням від суду, стан його здоров`я на даний час не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає необхідним з урахуванням часу надходження обвинувального акту до суду, продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до 09.07.2025.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочинів, передбачених ст. 437-442-1 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 31, 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 205, 314, 376, 392 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт стосовно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, на 02 червня 2025 року, 13 годину 15 хвилин.

Відповідно до п. 1 с. 2 ст. 31 КПК України здійснювати судовий розгляд вказаного провадження колегіально у складі трьох суддів.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, захисника обвинуваченого, обвинуваченого та потерпілих.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Міру запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк дії цього запобіжного заходу до 09.07.2025 включно.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1