Справа № 161/3017/20
Провадження № 1-кп/161/259/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 04 липня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003132 від 21.08.2019, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Куйбишев російської федерації, громадянин України, проживає в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, не працює, судимий 05.02.2020 вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 роки позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання.

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 20 серпня 2019 року приблизно о 23.30 год., діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, здійснили напад поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , який виразився у нанесенні йому ряду ударів в ділянку голови та тулуба, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №653 від 24.09.2019 за ступенем тяжкості відносяться: закритий перелом нижньої щелепи в ділянці 2, 3 зубів справа, лівого суглобового паростку до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а множинні садна за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після застосування щодо ОСОБА_6 вищевказаного насильства, яке було небезпечним для його здоров`я, ОСОБА_3 , діючи за попередньою мовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, відкрито викрав із кишені штанів потерпілого: мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 5», чорного кольору, вартість якого згідно товарознавчої експертизи №24 від 21.01.2020 станом на 20.08.2019 становила 3500 гривень, гаманець в якому знаходились банківська картка «Укрексімбанку», банківська картка «Ощадбанку», посвідчення учасника бойових дій, видане на ім`я ОСОБА_6 , перепустка на роботу, видана на ім`я ОСОБА_6 , які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 3500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінуються умисні дії, які виразилися в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.187 КК України, не визнав та показав, що на той час проживав у районі пр.Грушевського у м.Луцьк, часто ходив на районі, потерпілого вперше побачив у суді. Можливо потерпілий помилився при впізнанні. 20.08.2019 він підійшов до двох хлопців ромської національності (одного із них він знав). Згодом один із них пішов в бар, він почув, що там відбувся конфлікт щодо військової служби. Дві особи відлучилися на 15-20 хвилин, згодом повернулися. Один із них дістав телефон, пропонував придбати. Він відмовився, оскільки у нього були відсутні кошти та пішов додому. Згодом у серпні 2019 року він йшов на базар і біля «Формули» зустрів оперативного працівника поліції, останній повідомив, що його шукає начальник карного розшуку. Він поїхав до відділення поліції, йому повідомили, що чоловіків ромської національності шукають за підозрою у вчиненні розбою, показали фото, на якому він одного із них впізнав.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні у режимі відеоконференції, підтвердив факт вчинення щодо нього розбою, та показав, що влітку 2019 року у вечірню пору доби в районі залізничного вокзалу по пр.Грушевського у м.Луцьк до нього присів один із двох чоловіків, вони спілкувалися. Останні просили у нього гроші, він відмовив. Згодом вони його наздогнали, різко стягнули вліво, розпочалася бійка, в ході якої його повалили на землю. ОСОБА_3 першим наніс йому удар в обличчя, від чого він втратив свідомість, відчував, що перевіряли його кишені, відібрали особисті речі - гаманець та мобільний телефон «Ксіаомі Редмі 5». Не бачив хто саме забрав його речі, оскільки два чоловіка забирали речі. Впізнання з телефоном не було. Поліції повідомив, що його телефон в одному з ломбардів по вул.Винниченка. Частина викрадених документів повернута, частину він відновив. В лікарню звернувся через 10 днів, оскільки думав, що у нього вивих щелепи, однак насправді у нього виявився перелом щелепи.

Також потерпілий підтвердив те, що під час досудового розслідування з ним проводилися різні слідчі дії: впізнання за фотознімками - на якому він впізнав одного із нападників - ОСОБА_3 та слідчий експеримент. До впізнання він не бачив в поліції ОСОБА_3 . Не пам`ятає чому під час досудового розслідування говорив про 4 осіб, які на нього напали.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03.12.2019 встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 (в присутності понятих) за сукупністю зовнішніх ознак обличчя, тілобудовою впізнав особу на фото №2 ( ОСОБА_3 ), як особу, яка наносила йому тілесні ушкодження 20.08.2019 та була присутня під час викрадення особистих речей.

Потерпілий ОСОБА_6 як під час досудового розслідування, зокрема при поданні заяви про кримінальне правопорушення від 21.08.2019, при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками, так і в суді послідовно розповідав про обставини вчиненого щодо нього злочину та пояснював, що дійсно саме обвинувачений вчинив розбій, при цьому чітко відтворив обставини та механізм заволодіння майном.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що ввечері, перебуваючи на балконі по АДРЕСА_3, бачив, як йшов чоловік у стані алкогольного сп`яніння з телефоном у руках, його наздоганяли двоє хлопців, візуально менші та один більший, які стали попереду і чекали. Він почув шум, і побачив як потерпілий втікав через кущі, його наздогнали під будинком, потерпілий впав, його почали бити. Він із балкону почав кричати, у відповідь почув погрози. Після чого викликав поліцію, при прибуттю працівників поліції вийшов, дав свідчення.

Показання потерпілого та свідка є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення та частково підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_9 . Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а його показання повністю узгоджуються та відповідають і іншим доказам у справі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що придбала вживаний телефон у ломбарді «Скарбниця», що підтверджується чеком. Через декілька місяців їй зателефонували з поліції, і повідомили, що телефон викрадений, після чого його вилучили.

З дослідженого протоколу огляду місця події від 16.01.2020, який був проведений на підставі добровільної згоди та оформлений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 105, 214 ч.3, 223, 237 КПК України, встановлено, що в період з 16.50 год. по 17.15 год., в присутності понятих, у приміщенні службового кабінету №414 Луцького ВП ГУНП у Волинській області, на підставі добровільної згоди ОСОБА_10 , остання надала працівникам поліції для вилучення мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 5» чорного кольору.

Вилучений телефон оглянуто, визнано речовим доказом у справі згідно постанови слідчого від 16.01.2020, оскільки він відповідає критеріям речового доказу, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, а ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2020 на нього накладено арешт.

В суду відсутні підстави вважати, що такий предмет вилучено з порушенням кримінальних процесуальних норм.

Ухвалою слідчого судді Волинського апеляційного суду від 19.12.2019 надано дозвіл слідчому на проведення негласної слідчої (розшукової) дії терміном на 2 місяці, починаючи з 19.12.2019 по 16.02.2020, а саме: встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу - мобільного телефону з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .

Згідно протоколу про результати проведення встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 20.01.2020 встановлено, що мобільний телефон з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 активувався з абонентським номером № НОМЕР_3 в зоні дії базових станцій м.Луцьк, встановлено місцезнаходження абонентського номера за адресою: АДРЕСА_2 (будинок, в якому проживає обвинувачений).

Згідно відповіді директора ПТ «Ломбард Заставне товариство «Діамантовий дім» встановлено, що ОСОБА_11 користувалася послугами відділення (21.08.2019 інкасувала мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 5» с/н НОМЕР_4 ).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04.12.2019 встановлено, що свідок ОСОБА_11 (в присутності понятих) за сукупністю зовнішніх ознак обличчя впізнала на фото №2 особу ( ОСОБА_3 ), яка продала на ринку їй мобільний телефон.

Згідно висновку експерта №24 від 21.01.2020 ринкова вартість бувшого у користуванні викраденого мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note 5» з об`ємом внутрішньої пам`яті 64 Гб станом на 20.08.2019 могла складати 3500 гривень.

Згідно висновку експерта №653 від 24.09.2019 1.-6.9. згідно даних представленої медичної документації у ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження: закритий перелом нижньої щелепи в ділянці 2,3 зубів справа та лівого суглобового паростку, множинні садна в ділянці тулуба. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів /предмету/, більш детальна характеристика яких не відобразилась в морфології ушкоджень, цілком можливо в час вказаний в ухвалі суду та в медичній документації, за ступенем тяжкості перелом відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби, садна за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Поставлений діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку? Розрив барабанної перетинки справа? Забій поперекової ділянки» при оцінці за ступенем тяжкості не враховується, так як не підтверджений будь якими об`єктивними даними/ П.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень/. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень - виключається можливість їх виникнення під час падіння з висоти власного зросту. 8.Відповідь на поставлене питання виходить за межі компетенції судово-медичного експерта. 10.Усі виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження не мали ознак небезпеки для життя. 11.Враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень можна судити для їх утворення необхідно не менше 2-х контактів з травмуючою дією тупих предметів, проте судити про їх послідовність немає можливості. 12.На момент проведення судово-медичної експертизи не достатня кількість судово-медичних даних для відповіді на поставлене запитання.

Висновки експертизи є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі підстави і учасниками кримінального провадження. Такі висновки суд бере до уваги та оцінює в сукупності зі всіма доказами у справі.

Випискою №12706, листком непрацездатності підтверджується перебування ОСОБА_6 з 29.08.2019 по 04.09.2019 на лікуванні у Волинській обласній лікарні із діагнозом перелом нижньої щелепи в ділянці 42, 43 зубів та лівого суглобового паростку, у зв`язку із отриманою травмою 20.08.2019 близько 23.00год. в ході побиття.

Суд не оцінює протокол проведення слідчого експерименту від 04.12.2019 на належність та допустимість, оскільки прокурор відмовилася від дослідження вказаного доказу так, як диск, на якому зафіксовано проведення відповідної слідчої дії, пошкоджений.

Разом з тим, суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 вважає їх неспроможними, даними з метою уникнення відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони є суперечливими та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Твердження сторони захисту про те, що потерпілий оговорює обвинуваченого, суд визнає неспроможними, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи, не дають підстав прийти до такого висновку.

Доводи сторони захисту про незаконність проведених ряду слідчих дій не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки дані докази є допустимими в розумінні ст.86 КПК України, а певні неточності щодо оформлення процесуальних документів, про які вказує захисник, не є суттєвими та не можуть свідчити в загальному про недопустимість вказаних доказів, а тому, на думку суду, не є підставою для визнання таких доказів незаконними чи недопустимими, істотних порушень кримінального процесуального закону, зокрема і будь-яких порушень прав та свобод людини, під час встановлення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечного діяння, які могли б істотно вплинути на висновки суду, по справі не виявлено, докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

У зазначеному кримінальному провадженні дотримано вимог ст.ст. 10, 22 КПК України, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті у відповідності до вимог закону. Якщо у кримінальному провадженні відсутні прямі докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні розбою, однак обставини кримінального правопорушення підтверджуються сукупністю інших належних і допустимих непрямих доказів, з якими не узгоджуються непослідовні версії обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, то сукупність таких непрямих доказів може бути покладена судом в основу обвинувачення особи у вчиненні розбою.

Учасники судового розгляду не ставили питання про проведення повторного, одночасного допитів, вказаних вище осіб, в порядку ч.ч. 14, 15 ст.352 КПК України, чи проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження в порядку ст.333 КПК України, при цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як це передбачено ч.6 ст.22 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема і будь-яких порушень прав та свобод людини, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Згідно з ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом спростовувати версію сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення чи про його непричетність.

За таких обставин, суд, оцінивши кожний доказ та сукупність зібраних доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, періодично хворіє.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілого, який щодо призначення покарання поклався на розсуд суду, посткримінальну поведінку обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи розмір покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі.

Разом з тим, оскільки обвинуваченим злочин був вчинений з метою збагачення, суд не вбачає підстав для незастосування додаткового покарання, яке передбачене санкцією ч.2 ст.187 КК України.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.02.2020 ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 роки позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання.

Зважаючи на те, що, ОСОБА_3 до постановлення вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області вчинив злочин, тому суд призначає остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань.

На глибоке переконання суду, призначене остаточне покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Окрім того, суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченого термін його перебування під цілодобовим домашнім арештом, у відповідності до вимог ст.72 КК України.

Згідно ч.4 ст.70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу. А тому суд зараховує в строк відбуття покарання ОСОБА_3 повністю відбуте покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке призначене вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.02.2020.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертизи під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

Запобіжний захід в обвинуваченого відсутній, клопотання про обрання запобіжного заходу прокурором не подавалося, а тому суд, на підставі ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язує ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.02.2020 та за цим вироком, визначити до відбуття ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 23.01.2020, скасувати.

Речові докази у справі, а саме мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 5» чорного кольору повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 628 гривень 04 копійки.

Зарахувати ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.72 КК України в строк відбуття покарання строк цілодобового домашнього арешту з 08.12.2023 по 30.05.2024 включно, з розрахунку що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_3 повністю відбуте покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке призначене вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.02.2020.

На підставі ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язати ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий