Кримінальне провадження № 194/979/23
Номер провадження 1-кп/194/13/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження в режимі відеоконференції в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2023 року за № 0000004, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

24.02.2022 року РФ здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку РФ (далі - РФ) проти України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 Новоайдарська селищна територіальна громада Щастинського району Луганської області перебуває під тимчасовою окупацією та оточенні (блокуванні) з боку РФ та незаконних збройних формувань так званої «Луганської Народної Республіки» (далі - «ЛНР»).

На тимчасово окупованій території Новоайдарської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області представниками так званої «ЛНР», підконтрольними державі-агресору РФ, організовано та розпочато діяльність незаконних органів влади, зокрема на початку березня 2022 року створено незаконний орган влади - /мовою оригіналу/ «Администрация Новоайдарського района Луганской Народной Республики», який розташований за адресою: Луганська область, Щастинський район, смт Новоайдар, вулиця Незалежності, 2.

У другій половині січня 2023 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, громадянин України ОСОБА_3 , усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, знаходячись на тимчасово окупованій території смт Новоайдар Щастинського району Луганської області, переслідуючи особисті інтереси, маючи умисел на зайняття посади, пов?язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Новоайдарської селищної територіальної громади, та реалізуючи його, вступив в злочинну змову з представниками так званої «ЛНР», які підконтрольні державі-arpecopy - РФ, з метою наділенням його функціями посадової особи незаконного органу влади, а саме так званої «Администрация Новоайдарського района Луганской Народной Республики». Отримавши від останніх пропозицію на зайняття посади, пов?язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, ОСОБА_3 , в порушення вимог Конституції та Законів України, надав свою добровільну згоду та зайняв посаду «заступника голови» так званої /мовою оригіналу/ «Администрация Новоайдарського района Луганской Народной Республики».

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 (in absentia)

ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.

Водночас, обвинувачений може добровільно відмовитися від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, […]; супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення; і не повинна вступати в протиріччя з громадським інтересом («Колоцца проти Італії» (9024/80), (1985) §28; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) §31; «Ермі проти Італії»(18114/02), Велика палата (2006) §73).

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був […] повідомлений про судовий розгляд, […]. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд in absentia допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді […] («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) §41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032 / 88), (1993) §34).

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, питанню виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого присвячений окремий розділ Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, ратифіковану Україною 26 вересня 2002 року, відповідно до положень якої, якщо Конвенція не передбачає іншого, виконання вироків, постановлених у відсутність обвинуваченого, та постанов у кримінальних справах здійснюється за тими самими правилами, що й інших вироків.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000004 від 28.01.2023 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 року розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2023 року за №0000004 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченого в порядку спеціального судового провадження (in absentia).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 , як підозрюваного та обвинуваченого, на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, в результаті чого судом встановлено таке.

Суд вважає, що стороною обвинувачення вжито усіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування.

Під час здійснення судового провадження судом також здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Так, з метою дотримання прав обвинуваченого на захист та доступу до правосуддя, обвинувачений ОСОБА_3 про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, зокрема, шляхом публікації змісту повісток про виклик та рішень суду в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, на офіційному веб-сайті суду та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа вважається належним чином ознайомленою зі змістом судових повісток, а отже, обізнаною про здійснюване судом щодо неї кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 323 КПК (in absentia), якщо місцевий суд повідомляв їй про судові засідання шляхом розміщення оголошення на вебпорталі «Судова влада України» та в газеті «Урядовий кур`єр».

До такого висновку дійшов ВС у своїх постановах від 01.04.2021 у справі № 759/2992/17 (провадження № 51-3360км20); від 10.03.2020 у справі № 242/3982/16-к (провадження № 51-7218км18); від 27.10.2021 у справі № 759/7443/17 (провадження № 51-1578км20); від 25.01.2021 у справі № 461/4987/16-к (провадження № 51-1955км20).

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці ЄСПЛ були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті суду та офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, судом вживались заходи щодо направлення судових повісток на номер телефону, яким користувався ОСОБА_3 , та який зазначений в матеріалах справи, що є додатковим заходом до основних способів інформування обвинуваченого, передбачених КПК.

Отже, для забезпечення доступу до правосуддя судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_3 в судові засідання - повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_3 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

А тому, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), судом були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. При цьому, з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений ОСОБА_3 вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Вказана позиція висловлена в Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 25.04.2024 у справі № 296/8416/21 (провадження № 51-7860км23).

У зв`язку з чим обвинувачений не був допитаний судом, тому показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Враховуючи відсутність обвинуваченого та особливості розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченого в порядку спеціального судового провадження, захисником за призначенням було здійснено захист обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, захисник в судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися зі своєю підзахисним та з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення.

Водночас, захисник належним чином брав участь у реалізації права на захист обвинуваченого під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності дослідженими доказами добровільності зайняття посади обвинуваченим. Також, наголошує, що стороною обвинувачення не надано доказів зайняття посади обвинуваченим (відсутні накази про призначення, тощо). Окрім того, не доведено достовірність публікацій на інтернет-сайтах, а також не встановлено їх автентичність. Крім того, не доведено наявність шкоди, яка спричинена обвинуваченим державі Україна. Зазначає, що свідки не є прямими свідками. Вважає, що дослідженні докази є недопустимими, тому обвинуваченого слід виправдати.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Також судом приймається до уваги те, що загальновідомими обставинами є те, що 24.02.2022 року збройні сили РФ вторглись на визнану міжнародним співтовариством територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого неодноразово продовжувалась, і який продовжує існувати станом на час ухвалення цього вироку.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції від 07.05.2022 року, далі за текстом - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до пункту 7 частини 1статті 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022 року», Щастинський район: 1) Нижньотеплівська сільська територіальна громада; 2) Новоайдарська селищна територіальна громада; 3) Станично-Луганська селищна територіальна громада; 4) Широківська селищна територіальна громада; 5) Щастинська міська територіальна громада, внесено до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та перебувала у ньому протягом всього періоду чинності вказаного наказу, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022.

Відповідно до вказаного наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 року, який є чинним станом на час ухвалення цього вироку, Щастинський район: Новоайдарська селищна територіальна громада (UA0020916); Щастинська міська територіальна громада (UA0075695), також віднесені до тимчасово окупованих територій України.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Новоайдарського районного суду Луганської області. Такі справи визначені за територіальною підсудністю Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Дослідивши наявні у провадженні докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, та які узгоджуються між собою, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні.

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_6 суду показав, що знає ОСОБА_3 особисто. Останній в 2014 році залишився на тимчасово окупованій території, та з того часу він його не бачив. В січні 2023 року обвинувачений зайняв посаду «заступника голови» /мовою оригіналу/ «Администрации Новоайдарського района Луганской Народной Республики», на якій він виконує організаційно розпорядчі функції. В телеграм-каналі адміністрації Новоайдарського району (який є офіційним каналом) він бачив фото та відео ОСОБА_3 .. Так, в публікаціях був зображений ОСОБА_3 , який стояв біля пам`ятнику з головою адміністрації, також приймав участь на нараді. Також він бачив під час перегляду відео символіку лнр. Зазначає, що в телеграм каналі він бачив саме ОСОБА_3 , якого він впізнав за зростом, обличчям, статурою та волоссям. Вважає, що ОСОБА_3 добровільно залишився на окупованій території, та добровільно зайняв посаду, і будь-якого тиску на нього не було. Також, зазначив, що ОСОБА_3 продовжує займати посаду заступника станом на лютий 2025 року.

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_7 суду показав, що знає ОСОБА_3 особисто. Останній в 2014 році залишився на тимчасово окупованій території, а саме в м. Луганськ. В січні 2023 року ОСОБА_3 зайняв посаду «заступника голови» /мовою оригіналу/ «Администрации Новоайдарського района Луганской Народной Республики», про що йому стало відомо з телеграм-каналу. Посада передбачає виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій, однак чим саме займається ОСОБА_3 йому достеменно не відомо. На вказаній посаді ОСОБА_3 працює по теперішній час. Також, в телеграм каналі він бачив відео де було зазначено, що обвинувачений є «заступником голови» /мовою оригіналу/ «Администрации Новоайдарського района Луганской Народной Республики», а також бачив, як ОСОБА_3 виступає на нараді. Зазначає, що в телеграм каналі він бачив саме ОСОБА_3 , якого він впізнав за зростом, обличчям, статурою. Окрім того, вважає що зайняти цю посаду під тиском не можливо, та фактів примусу щодо обвинуваченого йому не відомо.

Згідно витягу з ЄРДР вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 5 ст. 111-1 КК України за № 0000004 від 28.01.2023 року. (т. 2 а.с. 1, 19)

Згідно рапорту старшого оперуповноваженого УСР в Луганській області, отримано інформацію про зайняття ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території посади «заступника голови» «Адміністрації Новоайдарського району ЛНР». (т. 2 а.с. 3-4)

Постановою Щастинської окружної прокуратури Луганської області від 28.01.2023 року, визначено підслідність у кримінальному провадженні № 0000004 від 28.01.2023 року за слідчим відділом 3 Управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях. (т. 2 а.с. 13-14)

Згідно протоколу огляду від 17.03.2023 року та додатку до нього, за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації в інтернеті на сайті /мовою оригіналу/ «Луганский Информационный Центр» з назвою /мовою оригіналу/ «Церемония открытия отделения МФЦ состоялась в Новоайдаре», яка розміщена 25.01.2023 року о 17-48 год., де маються три фотозображення з особами. (т. 2 а.с. 60-68)

Згідно протоколу огляду від 20.03.2023 року та додатку до нього, за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації в телеграм каналі /мовою оригіналу/ «Администрация Новоайдарского района», де розміщено інформацію про те, що це /мовою оригіналу «Официальный телеграмм-канал Администрации Новоайдарского района ЛНР», де мається публікація, розміщена 18.01.2023 року о 15-59 год., до якої додано фотозображення та коментар щодо проведення 18.01.2023 року главою Адміністрації Новоайдарського району проведено нараду з керівниками навчальних закладів, на якому були присутні /мовою оригіналу/ «заместитель Главы Администрации ОСОБА_3 » (т. 2 а.с. 69-76)

Згідно протоколу огляду від 20.03.2023 року та додатку до нього, за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації в телеграм каналі /мовою оригіналу/ «Администрация Новоайдарского района», де розміщено інформацію про те, що це /мовою оригіналу «Официальный телеграмм-канал Администрации Новоайдарского района ЛНР», де мається публікація, розміщена 20.01.2023 року о 15-38 год., до якої додано фотозображення та коментар щодо привітання /мовою оригіналу/ «заместителя Главы Администрации ОСОБА_3 » 20.01.2023 року з нагоди 91-го дня народження учасниці Великої Вітчизняної війни ОСОБА_9 , жительки села Співаковка Новоайдарського району. (т. 2 а.с. 77-84)

Згідно протоколу огляду від 20.03.2023 року та додатку до нього, за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації в телеграм каналі /мовою оригіналу/ «Администрация Новоайдарского района», де розміщено інформацію про те, що це /мовою оригіналу «Официальный телеграмм-канал Администрации Новоайдарского района ЛНР», де мається публікація, розміщена 31.01.2023 року о 12-00 год., до якої додано 3 відеозаписи та коментар щодо проведення 31.01.2023 року мітингу з нагоди 80-ої річниці звільнення Новоайдарського району від німецько-фашистських загарбників. (т. 2 а.с. 85-94)

Згідно протоколу огляду від 21.03.2023 року та додатку до нього, за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації в телеграм каналі /мовою оригіналу/ «Администрация Новоайдарского района», де розміщено інформацію про те, що це /мовою оригіналу «Официальный телеграмм-канал Администрации Новоайдарского района ЛНР», де мається публікація, розміщена 20.03.2023 року о 13-23 год., до якої додано 3 фотозображення та коментар щодо проведення 20.03.2023 року Главою Адміністрації Новоайдарского району ЛНР наради з заступником Міністра освіти та науки ЛНР, в якій прийняли участь співробітники відділу освіти та робітники загальноосвітніх закладів району. (т. 2 а.с. 95-103)

Згідно протоколу огляду від 21.03.2023 року та додатку до нього, за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації в інтернеті на сайті /мовою оригіналу/ «Официальный сайт Администрации Новоайдарского района Луганской Народной Республики», де мається інформація щодо структури т.зв. /мовою оригіналу/ «Администрации Новоайдарского района Луганской Народной Республики», де зазначено /мовою оригіналу/ «Заместитель Главы Администрации ОСОБА_3 ». (т. 2 а.с. 104-110)

Згідно протоколу огляду від 21.03.2023 року та додатку до нього, проведено огляд публікації в інтернеті на сайті /мовою оригіналу/ «Луганский Информационный Центр», де мається /мовою оригіналу/ «Указ главы ЛНР об образовании администраций городов и районов Луганской Народной Республики», що розміщено 03.03.2022 року о 13-18 год. (т. 2 а.с. 111-117)

Згідно протоколу огляду від 26.06.2023 року та додатку до нього, за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації в інтернеті на сайті /мовою оригіналу/ «Федеральная налоговая служба», де було отримано /мовою оригіналу/ «Выписку из Единого государственного реэстра юридических лиц», дата формирования 26.06.2023 №ЮЭ9965-23-89779330, з якої вбачається реєстрація юридичної особи /мовою оригіналу/ «Администрация Новоайдарского района Луганской Народной Республики». (т. 2 а.с. 118-133)

Згідно висновку експерта №206 від 29.05.2023 року проведеної портретної експертизи та додатку до нього, вбачається, що: 1. Зображення чоловіка, що зображений третім з права на фотозображенні в електронному файлі під назвою «3.jpg» у папці під назвою «1 протокол огляду інтернет ГИА ЛИЦ открытие МФЦ» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток № 1 до протоколу огляду від 17.03.2023), обмежено придатне для портретного ідентифікаційного дослідження за ознаками зовнішності.

2. На фотозображенні (зображення чоловіка, що зображений третім з трава) в електронному файлі під назвою «3.jpg» у папці під назвою «1 протокол огляду інтернет ГИА ЛИЦ открытие МФЦ» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток №1 до протоколу огляду від 17.03.2023), та на фотозображенні в електрофотографічній копії особової картки особи Державної міграційної служби України на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої на дослідження у якості порівняльного матеріалу, зображена одна й та сама особа.

3. Зображення чоловіка, що зображений першим з ліва на фотозображенні в електронному файлі під назвою «2. jреg» у папці під назвою «2 протокол огляду телеграмм совещание 18.01.2023» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток №1 до протоколу огляду від 20.03.2023). обмежено придатне для портретного ідентифікаційного дослідження за ознаками зовнішності.

4. На фотозображенні (зображення чоловіка, що зображений першим з ліва) в електронному файлі під назвою «2.jреg» у папці під назвою «2 протокол огляду телеграмм совещание 18.01.2023» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток № 1 до протоколу огляду від 20.03.2023), та на фотозображенні в електрофотографічній копії особової картки особи Державної міграційної служби України на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої на дослідження у якості порівняльного матеріалу, зображена одна й та сама особа.

5. Зображення чоловіка, що зображений першим з права на фотозображенні в електронному файлі під назвою «1.jpeg» у папці під назвою «3 протокол огляду телеграмм ВОВ 20.01.2023» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток №1 до протоколу огляду від 20.03.2023), придатне для портретного ідентифікаційного дослідження за ознаками зовнішності.

6. На фотозображенні (зображення чоловіка, що зображений першим з права) в електронному файлі під назвою «1.jpeg» у папці під назвою «3 протокол огляду телеграмм ВОВ 20.01.2023» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток №1 до протоколу огляду від 20.03.2023), та на фотозображенні в електрофотографічній копії особової картки особи Державної міграційної служби України на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої на дослідження у якості порівняльного матеріалу, зображена одна й та сама особа.

7. Зображення чоловіка, вдягненого у кофту сірого кольору, куртку чорного кольору, брюки синього кольору, який зображений праворуч у кадрах відеозапису, що міститься в електронному файлі під назвою «Глава митинг.мр4» у папці під назвою «4 протокол огляду торжественный мітинг 31.01.2023» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток №1 до протоколу огляду від 20.03.2023), придатне для портретного ідентифікаційного дослідження за ознаками зовнішності.

8. У кадрах відеозапису (зображення чоловіка, вдягненого у кофту сірого кольору, куртку чорного кольору, брюки синього кольору, який зображений праворуч), що міститься в електронному файлі під назвою «Глава митинг.мр4» у папці під назвою «4 протокол огляду торжественный мітинг 31.01.2023» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток № 1 до протоколу огляду від 20.03.2023), та на фотозображенні в електрофотографічній копії особової картки особи Державної міграційної служби України на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої на дослідження у якості порівняльного матеріалу, зображена одна й та сама особа.

9. Зображення чоловіка, що зображений першим з ліва на фотозображенні в електронному файлі під назвою «1.jpeg» у папці під назвою «5 протокол огляду телеграмм совещание 20.03.2023» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток №1 до протоколу огляду від 21.03.2023), обмежено придатне для портретного ідентифікаційного дослідження за ознаками зовнішності.

10. На фотозображенні (зображення чоловіка, що зображений першим з ліва) в електронному файлі під назвою «1.jpeg» у папці під назвою «5 протокол огляду телеграмм совещание 20.03.2023» на оптичному DVD+R диску марки «DIGITAL» (додаток №1 до протоколу огляду від 21.03.2023), та на фотозображенні в електрофотографічній копії особової картки особи в електрофотографічній копії особової картки особи Державної міграційної служби України на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої на дослідження у якості порівняльного матеріалу, зображена одна й та сама особа. (т. 2 а.с. 140-165)

Згідно особової картки на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 08.10.2002 року Ленінським РВ УМВС України в Луганській області, та паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 виданий 27.06.2018 року. (т. 2 а.с. 166)

Постановою прокурора Щастинської окружної прокуратури Луганської області від 10.04.2023 року ОСОБА_3 оголошено в розшук. (т. 2 а.с. 197-201)

Постановою прокурора Щастинської окружної прокуратури Луганської області від 03.05.2023 року досудове розслідування кримінального провадження № 0000004 від 28.01.2023 року зупинено у зв`язку з розшуком ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 226-231)

Постановою прокурора Щастинської окружної прокуратури Луганської області від 20.06.2023 року досудове розслідування кримінального провадження № 0000004 від 28.01.2023 року відновлено. (т. 2 а.с. 232-234)

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000004 від 28.01.2023 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. (т. 2 а.с. 248-249)

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колабораційна діяльність (ст. 111-1 КК України) - це злочин проти основ національної безпеки України. Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом.

Державою-агресором за загальним визначенням є країна, яка першою застосовує збройну силу проти іншої країни, тобто тим самим вчиняє агресію.

Державою-агресором може бути визнана не лише одна країна, а група країн, в т.ч. пов`язаних між собою угодами про військову допомогу.

При кваліфікації злочинів за ст.111-1 КК державою-агресором наразі вважається РФ. При цьому враховуються, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022.

За частиною 5 ст. 111-1 КК, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. Окупаційна адміністрація Російської Федерації це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України").

У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.

У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК.

Організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.

Вказана позиція викладена в постанові ВС ККС від 31.01.2024 року (справа №638/5446/22, провадження №51-4092км23).

Також, положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що окупаційна адміністрація рф - це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольними рф самопроголошеними органами, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріуси та суб`єкти адміністративних послуг.

В свою чергу незаконними органами, посадовими та службовими особами відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Суд вважає допустимими та належними дослідженні у судовому засіданні докази та показання свідків, оскільки останні узгоджуються між собою, не протирічать один одному та дослідженим у судовому засіданні іншим доказам.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить їх достовірними, допустимими, такими, що узгоджуються між собою, та в повній мірі поза розумним сумнівом доводять факт того, що ОСОБА_3 , будучи громадянином України, в другій половині січня 2023 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території смт Новоайдар Щастинського району Луганської області, добровільно зайняв посаду «заступника голови» так званої /мовою оригіналу/ «Администрации Новоайдарського района Луганской Народной Республики», пов?язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Суд зауважує, що в кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).

При цьому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлював факт відкритої російської агресії проти України, яка розпочалась 24.02.2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, що вказує на добровільність зайняття ним посади, враховуючи характер його дій, їх послідовність та тривалість.

Отже, наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, підтверджується беззаперечне свідчення невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій.

При цьому його діяння спрямоване на заподіяння шкоди основам національної безпеки України, і сам факт вчинення таких дій свідчить про ступінь суспільної небезпечності діяння, притаманний таким злочинам.

А відтак, вказані обставини доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченого ОСОБА_3 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими. У тому числі, судом були досліджені відеозаписи, на які посилається сторона захисту як недопустимі, за допомогою посилань, які зазначені в протоколах оглядів, на що сторона захисту заперечень не висловлювала.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Щодо посилань сторони захисту на неналежність доказів, якими є протоколи огляду сайтів з Інтернет-ресурсу суд зазначає наступне.

Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає право сторони обвинувачення отримувати інформацію з Інтернет-простору шляхом проведення зняття інформації з електронних інформаційних систем (ст. ст. 237, 264 КПК України).

Слід звернути увагу на ч. 2 ст. 264 КПК України, відповідно до якої не потребує дозволу слідчого судді здобуття відомостей з електронних інформаційних систем або її частини, доступ до яких не обмежується її власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Отримання з мережі Інтернет фактичних даних, доступ до яких необмежений, не може здійснюватися шляхом провадження такої дії, як зняття інформації з електронних інформаційних систем, оскільки порядок виявлення та фіксації таких відомостей не пов`язаний з подоланням захисту інформації від втручання інших осіб, а тому не відповідає суті негласної слідчої (розшукової) дії. Даний різновид інформації має виявлятися та фіксуватися шляхом проведення такої слідчої (розшукової) дії, як огляд.

Разом з цим, законодавець не визначив порядку провадження огляду змісту Інтернет-сторінок, який би враховував специфіку досліджуваного об`єкта. Враховуючи те, що огляд - це слідча (розшукова) дія, яка має бути проведена з чітким дотриманням процесуальної форми, то відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства України проведення будь-якої слідчої (розшукової) дії повинно супроводжуватися протоколюванням. Не є винятком і огляд Інтернет-сторінок. Належний порядок фіксації проведення процесуальної дії є одним із критеріїв допустимості доказів.

Огляд Інтернет-сторінок може супроводжуватися застосуванням безперервного відеозапису. До протоколу огляду слідчий, прокурор, захисник зобов`язані надати роздруковану веб-сторінку та її скріншоти на електронному носії.

При дослідженні судом зазначених доказів не було встановлено порушення відповідальною особою процесуальної форми фіксації такої слідчої дії, на наявність таких недоліків, також не звертала увагу суду і сторона захисту.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання недопустимими доказами протоколів огляду інформації, розміщеної в мережі Інтернет, у тому числі каналах «Telegram», оскільки вони є належними, так як підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, так як отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, так як фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодними іншими доказами, наданими сторонами кримінального провадження. Інформація, яка міститься у вказаних протоколах огляду повністю узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом, та не викликає сумнівів у суду.

Також суд враховує, що вказані протоколи огляду не є єдиними вирішальними доказами у цій справі та оцінюються у сукупності з іншими доказами, наведеними вище.

Також, суд зазначає, що показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 узгоджується з іншими дослідженими доказами у справі, у зв`язку з чим суд не бере до уваги, посилання сторони захисту з приводу того, що свідки не були безпосередніми очевидцями події. Так, показання свідків, у тому числі, мають посилання на те, що про факт зайняття ОСОБА_3 посади «заступника голови» /мовою оригіналу/ «Администрации Новоайдарського района Луганской Народной Республики» їм стало відомо з телеграм-каналу т.зв. адміністрації Новоайдарського району (який має зазначення офіційного каналу), який також був оглянутий в судовому засіданні під час дослідження матеріалів кримінального провадження. Відтак, сумнівів у достовірності показів свідків у суду немає.

Суд також зауважує, що встановлення суспільно небезпечних наслідків, спричинення шкоди, внаслідок дій обвинуваченого при встановленні вини за ч. 5 ст. 111-1 КК України не вимагається, оскільки в такому випадку має значення саме факт зайняття посади.

Вищевказані показання свідків та письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Даючи юридичну оцінку діям ОСОБА_3 , суд вважає, що обвинувачений винний у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, та його дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини кримінального правопорушення, тяжкість його наслідків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України, з урахуванням ст. 337 КПК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд приходить до висновку, що відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 неможливе без його ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 5 ст.111-1 КК України.

За таких обставин суд вважає, що призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_3 , додаткового покарання яке є обов?язковим у санкції статті, у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування, у тому числі посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій в органах, що надають публічні послуги.

При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Крім того, санкцією ч. 5 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.

Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, тому суд вважає за необхідне призначити останньому покарання з конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2023 року на майно, яке належить ОСОБА_3 з огляду на призначення йому додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, слід залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного йому майна.

Прокурор заявив клопотання про залишення без змін раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи те, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2023 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, отже вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст.ст. 118, 122 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування, у тому числі посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій в органах, що надають публічні послуги на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Строк додаткового покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою раніше обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати пов`язані з проведенням судової портретної експертизи, оформленої висновком експерта №206 від 29.05.2023 року, в сумі 8842 грн. 26 коп. на користь держави. (Призначення платежу: Оплата за судову експертизу відповідно до висновку експерта №206 від 29.05.2023 року).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2023 року на майно, яке належить ОСОБА_3 - залишити незмінним до фактичного виконання вироку в частині конфіскації належного йому майна на користь держави, а саме:

-1/3 частку власності квартири, загальною площею 72,9 кв.м.; житлова площа 40,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 20529383.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Копію вироку для вручення обвинуваченому видати захиснику.

Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду https://trm.dp.court.gov.ua/sud0440/.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1