Справа № 442/3412/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/247/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000084 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2024 року, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садок Великоолександрівського району Херсонської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з загальною середньою освітою, позапартійного, невійськовозобов`язаного, раніше судимого, востаннє 03.12.2013 Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, п.13 ч.1 ст.115, ч.1 ст.119 КК України до 13 років позбавлення волі, який відбував покарання у ДУ «Дрогобицькій виправній колонії (№40)»,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, за ч.1, 2 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2024, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України та призначено йому покарання:

за ч.1 ст. 307 КК України - 4 роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.307 КК України - 6 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскації всього належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскації всього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України повністю приєднано ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 3 місяці 20 днів за вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 03.12.2013 та за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 6 місяців 20 днів з конфіскації всього належного йому майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 2076.58 грн.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з даним вироком захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ч.1, 2 ст. 307 КК України.

Просить дослідити повторно в суді апеляційної інстанції докази по справі, а саме:

- доручення оперативному підрозділу від 29.08.2022 року слідчого ОСОБА_9 , надане в порядку ст. 40 КПК України ;

- заяву ОСОБА_10 від 05.09.2022 року ;

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 28.02.2023 року, відповідно до якого за результатами проведення НСРД (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж» не отримано жодної інформації; постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та самої оперативної закупки 01.12.2022 року; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 01.12.2022 року ; протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової )дії від 09.01.2023 року;

- доручення на проведення НСРД від 21.11.2022 року;

- ухвалу ЛАС від 17.11.2022 року про проведення НСРД (візуальне спостереження за ОСОБА_11 з 18.11.2022);

- відеозаписи контролю за вчиненням злочину.

Захисник вважає вирок суду першої інстанції необ`єктивним, незаконним, необґрунтованим та такими, що ґрунтуються на невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а тому, як наслідок, є таким, що підлягає скасуванню.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що в матеріалах кримінального провадження немає жодного доказу про попередню домовленість залегендованої особи ОСОБА_12 з ОСОБА_11 , хоча відносно останнього проводились НСРД зокрема і візуальне спостереження. Розмір наркотичних засобів, які були збуті ОСОБА_11 відповідно до таблиці 1 наказу МОЗ № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» є невеликими. Про те, що ОСОБА_13 виготовляє їх, фасує чи іншим шляхом отримує для подальшого збуту в матеріалах справи не має і як досудовим розслідуванням, так і судом не встановлено, а отже посилання суду у вироку на ці обставини є фактично виправдувальними для ОСОБА_14 .

Окрім того, суд першої інстанції при постановлені вироку навів докази, які не були предметом дослідження у судовому засіданні, а також при трактуванні показань свідків вказав дані, які в судовому засіданні отримані не були.

У матеріалах справи немає, а прокурором не надано інформації про те, де, коли і як ОСОБА_13 домовлявся про збут наркотичних засобів із ОСОБА_15 , а отже не здобуто будь-яких доказів попередньої домовленості на збут наркотичних засобів.

Щодо постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та самої оперативної закупки 01.12.2022 року, то у справі стороною обвинувачення надано дві постанови про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Перша постанова, яка була відкрита захисту, в порядку ст. 290 КПК України, і датована 01.11.2022 року. У цій постанові прокурор вказує, що в ході проведення НСРД - контролю за учиненням злочину у формі оперативної закупки є можливість отримати відомості про злочин і особу, яка його вчинила, а також без подальшого вилучення грошових коштів.

Однак, прокурор в перших абзацах постанови стверджує що ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення. Це в свою чергу є підтвердженням провокації злочину.

Щодо протоколу контрольної закупки, то його зміст не відповідає змісту із відео запису, який був досліджений в суді. Відповідно до протоколу огляду ОСОБА_15 видав два пакетики: один з білою порошкоподібною речовиною, другий з жовтою подрібненою речовиною. Однак, допитані в судовому засіданні поняті ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ствердили, що був тільки один пакетик, з білою порошкоподібною речовиною. Про те, що ОСОБА_15 видавав пакет з рослинною речовиною вони не бачили. Отже вони спростували те, що було вказано в протоколі огляду. Натомість суд у вироку вказав, що вони підтвердили все що вказано в протоколі.

Цей речовий доказ, який зі слів ОСОБА_18 він не бачив, щоб поміщався в спецпакет, був скерований на експертизу. Що ж тоді вилучили у ОСОБА_19 .? Відповідно що упакували і направили на експертизу й що досліджував експерт невідомо.

Відповідно до висновку експерта №СЕ 19/109/-221365-1-НЗПРАП на експертизу надійшов згорток з порошкоподібною речовиною білого кольору та згорток в якому виявлено подрібнену речовину коричневого і зеленого кольору. Куди поділась жовта речовина невідомо. Відповідно ж до тієї експертизи на ст.5, вказано: «...за комплексом ознак дана речовина в металевій коробці містить канабіс з домішками...» Однак на експертизу ніяка речовина в металевій коробці не надсилалась.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 документували та здійснювали відносно нього НСРД протягом декількох місяців і за цей час правоохоронні органи не змогли задокументувати ні факт яким же чином ОСОБА_13 отримує з «волі» наркотичні засоби для збуту, ні факт незаконного зберігання наркотичних засобів, при чому, за твердженням сторони обвинувачення різних видів, ні факт пошуку покупця, ні факт домовленості з покупцем, ні факт отримання за продаж наркотичних засобів грошових коштів. Грошових коштів не вилучено, інших наркотичних засобів не виявлено та не вилучено. В підсумку все вище наведене, на думку сторони захисту, свідчить про провокацію злочину правоохоронними органами.

Ще одним підтвердженням провокації є не припинення протиправної діяльності ОСОБА_7 , якщо така була після першої контрольної закупки.

Апелянт звертає увагу на неточності та припущення допущені у вироку, а саме щодо вірогідності записів НСРД, то захистом взагалі не вказувалось і не виносились будь-які зауваження неналежності відеозапису НСРД, через те, що він зафіксований на micro SD . Звідки це взяв суд і чому ствердив у вироку що захист про це наголошував невідомо.

Також суд з невідомих причин ствердив, що обвинувачений і залегендована особа були раніше знайомі. У судовому засіданні свідок ОСОБА_20 вказав, що до ОСОБА_21 приходив засуджений ОСОБА_22 і на підставі цього ОСОБА_13 вважав, що ОСОБА_15 є ОСОБА_23 . Однак чи це так, чи ні сторона захисту не знає, оскільки під час допиту залегендованої особи не можливо було розібрати хто знаходився на відео зв`язку. Звук був настільки змінений, що не можливо було розібрати що говорить свідок, і суду та захисту приходилось відгадувати та вказувати припущення які ж слова та вислови все ж сказав свідок. Окрім цього у захисту виникли великі сумніви, що особа, яка допитувалась як ОСОБА_15 справді був цією (залегендованою) особою, бо судом не встановлювалась особа, не перевірялась чи справі це та ж залегендована особа.

Апелянт вважає, що допит цього свідка було проведено з грубим порушенням вимог на норм КПК, зокрема ст. ст. 336, 352 КПК України, а також Конвенції, та рішень ЄСПЛ.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 01.12.2022 приблизно о 12 год. 25 хв., перебуваючи в секції №1 відділення соціально виховної та психологічної служби №1 державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)», що за адресою: м. Дрогобич, вул. Трускавецька, 77, маючи прямий умисел на незаконний збут наркотичного засобу «Бупренорфін», з корисливих мотивів, з метою власного збагачення всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.09.2009 незаконно, без належного дозволу на здійснення діяльності, пов`язаної розробленням, виробництвом, виготовленням, зберіганням, перевезенням пересиланням, придбанням, реалізацією (відпуском), ввезенням на територію України, вивезенням з її території, транзитом через територію України, використанням знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, умисно збув, а саме оплатно реалізував особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_10 наркотичний засіб, обіг якого, у відповідності до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів прекурсорів» (переліку), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, обмежено - «Бупренорфін» загальною масою 0,0037 грама, за що отримав від ОСОБА_10 гроші в сумі 1000 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному збуті наркотичного засобу - «Бупренорфін» загальною масою 0,0037 грама, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України - як незаконний збут наркотичних засобів.

Крім того, ОСОБА_7 , 13.12.2022 приблизно о 12 год. 25 хв., перебуваючи у підвальному приміщенні адміністративного корпусу державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)», що за адресою: м. Дрогобич, вул. Трускавецька, 77, маючи умисел на незаконний збут наркотичних засобів, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.09.2009. незаконно, без належного дозволу на здійснення діяльності, пов`язаної з розробленням, виробництвом, виготовленням, зберіганням, перевезенням, пересиланням, придбанням, реалізацією (відпуском), ввезенням на територію України, вивезенням з її території, транзитом через територію України, використанням, знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, повторно, умисно збув, а саме оплатно реалізував особі зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_10 наркотичний засіб, обіг якого, у відповідності до «Переліку наркотичних засобів психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» (переліку), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України ВІД Ш.05.2000 №770, обмежено - «Бупренорфіїї» загальною масою 0,0014 грама та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого, у відповідності до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» (переліку), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, заборонений - «Канабіс» загальною масою 0,088 грама, за що отримав від ОСОБА_10 гроші в сумі 1000 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному збуті наркотичного засобу - «Бупреьорфін» загальною масою 0.0014 грама, та особливо небезпечного наркотичного засобу - «Канабіс» загальною масою 0,088 грама, вчинені повторно, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які, кожен окремо, просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, міркування прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовий розгляд кримінального провадження відбувається у порядку, передбаченому статтями 318-380 КПК України.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 307 КК України, не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги судом першої інстанції не було виконано в повному обсязі.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.124 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом обов`язок доказування в суді обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч.2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 307 КК України.

Однак захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі звертав увагу на те, що суд першої інстанції після дослідження доказів допустив їх трактування всупереч даним, які були зафіксовані в цих доказах (протоколи НСРД, відеозаписи НСРД), а тому просить повторно дослідити докази у кримінальному провадженні під час апеляційного розгляду.

В судовому засідання апеляційної інстанції захисник обвинуваченого підтвердив, що в суді першої інстанції були досліджені всі наявні в кримінальному провадженні докази, зокрема і ті, які він просить повторно дослідити, однак у вироку суд надав їм оцінку з якою не погоджується сторона захисту, оскільки суд зазначив у вироку те, що не було безпосередньо досліджено в судовому засіданні.

Головуючий наголосив захиснику, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Оскільки захисником не було належним чином обґрунтовано суду апеляційної інстанції підстави повторно дослідження доказів, у відповідності до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, то колегія суддів відмовляє в задоволенні таких вимог, хоча з цим не погодилися обвинувачений та прокурор.

Колегія суддів погоджується з покликанням апелянта про те, що суд першої інстанції у вироку, як на докази винуватості ОСОБА_7 , послався на протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 01 та 13 грудня 2022 року, проте у своєму рішенні взагалі не розкрив їх змісту, що ускладнило розуміння для всіх, тобто для учасників процесу та суду апеляційної інстанції, які саме фактичні дані здобуті за результатами цих слідчих (розшукових) дій та яким чином вони доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що викладені у вироку показання допитаних у судовому засіданні понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_24 про те, що вони підтвердили дані, зазначені в протоколах огляду місця події, не відповідають наданим ними у суді показанням.

Судом першої інстанції не зазначено у вироку наявність чи відсутність в мотивах та діях обвинуваченого ОСОБА_7 корисливий мотив вчинення кримінального правопорушення, оскільки грошей за продані (непродані) наркотичні засоби у нього знайдено не було. Однак це є дуже важливим питанням, оскільки суд застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі недоліки чи порушення, у разі їх підтвердження, можуть значно вплинути на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 .

Лише повторним дослідженням наявних у справі документів, про які просила сторона захисту, неможливо правильно оцінити докази в контексті їх допустимості, належності, поза розумним сумнівом, стосовно вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, за які його було засуджено, оскільки судом першої інстанції по цих та інших питаннях не було надано відповідну правову оцінку.

Відповідно в суді апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі проаналізував наявні в матеріалах кримінального провадження документи щодо підтвердження чи спростування в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 307 КК України .

З врахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було здійснено судовий розгляд в суді першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин справи.

Згідно п.1 ч.1 ст. 409 КПК України неповнота судового розгляду є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 був здійснений судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що відповідно до статей 409, 410, 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачене ч.1 ст. 412 цього Кодексу.

Враховуючи те, що апеляційним судом було встановлено зазначене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає касуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з тим, що оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з наведених підстав, суд не перевіряє інші доводи зазначені в апеляційній скарзі.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, відповідно оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання, під час якого необхідно перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України 2012 року; у разі відповідності обвинувального акту КПК України призначити судовий розгляд під час якого повно та всебічно дослідити докази та обставини зазначені у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів вказаних в апеляційній скарзі та прийняти законне і обґрунтоване рішення, неухильно керуючись вимогами КПК України та Конституції України.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що скасовуючи вирок суду першої інстанції необхідно вирішити питання запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2024 року питання запобіжного заходу у дано му кримінальному провадженні № № 0000084 не вирішувалось, оскільки ОСОБА_7 , будучи засудженим 03.12.2013 року вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області до 13 років позбавлення волі відбував покарання у ДУ « Дрогобицька виправна колонія №40», де і скоїв злочин, передбачений ч.1, 2 ст. 307 КК України.

Однак, під час перегляду вироку суду першої інстанції від 22.04.2025 в суді апеляційної інстанції, у засудженого ОСОБА_7 закінчувався строк відбування покарання 10.08.2024 року. На той час рішення судом апеляційної інстанції ще прийнято не було і прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням можливого покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2024, який призначив остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців 20 днів позбавлення волі.

Ухвалою судового засідання Львівського апеляційного суду від 31.07.2024 року таке клопотання було задоволено та обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, до набрання вироку законної сили.

Оскільки постановою Верховного Суду від 20.02.22025 було скасовано ухвалу Львівського апеляційного суду від 18.08.2024 року стосовно ОСОБА_7 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції то обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 20 квітня 2025 року включно.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.05.2025, за клопотанням прокурора, обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу.

З врахуванням того, що колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2024, то виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 419, 197, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2024 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, за ч.1, 2 ст. 307 КК України -скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком на 60 календарних днів з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19», тобто до 27 липня 2025 року включно.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: