Справа № 357/6051/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Біла Церква Київської області обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами у кримінальному провадженні № 0000261, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Сорокотяги Білоцерківського району Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, вдівець, має на утриманні двох малолітніх дітей 2011 та 2013 років народження, раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000261, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2025, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

2. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_7 02 квітня 2025 року близько 17 години 40 хвилин, перебуваючи біля магазину «VIST», що за адресою Київська область, м. Біла Церква, проспект Незалежності, 128, на ґрунті ревнощів, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, наніс один удар головою в область голови потерпілого, не менше 14 ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя та один удар правою ногою в область обличчя ОСОБА_5 .

В результаті вказаних дій потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, синців в лобній області зліва, синців на повіках обох очей та на носі, садна на носі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За таких обставин ОСОБА_7 заподіяв умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

3. Формулювання статті (частин статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений та докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Частина 2 ст. 125 КК України передбачає кримінальну відповідальність за нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, які викладені в обвинувальному акті, а інші учасники судового провадження (прокурор, представник потерпілого, потерпілий, захисник) не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Водночас захисник та обвинувачений не визнали заявлений потерпілим цивільний позов в повному обсязі.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.09.2024 (справа № 444/870/22) Суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

Відтак зважаючи на неоспорюваність учасниками обставин щодо вчинення кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті та запереченні стороною захисту вимог заявленого цивільного позову, Суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, допитом потерпілого та дослідженням висновків експертів і доказів, долучених до цивільного позову.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що приблизно місяць тому їхав зі своєю нареченою додому після роботи. В цей час ОСОБА_8 , який побачив їх разом, надіслав на телефон нареченої образливе повідомлення. ОСОБА_7 вирішив повернутись та поспілкуватись з цього приводу з потерпілим, однак останній продовжував ображати дівчину, внаслідок чого ОСОБА_7 почав наносити ОСОБА_8 удари. Зокрема спочатку він наніс удар головою в область обличчя потерпілого, потім повалив останнього на землю і продовжив наносити удари по обличчю кулаками. Після вказаних подій зустрічався з потерпілим з приводу відшкодування шкоди, яка завдана транспортному засобу обвинуваченого, натомість питання компенсації за завдані тілесні ушкодження не обговорювали.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що раніше зустрічався з нареченою обвинуваченого. Однак коли дізнався, що вона наразі має стосунки з ОСОБА_7 на ґрунті ревнощів почав писати їй образливі повідомлення. Повідомив, що 02.04.2025 під час зустрічі з обвинуваченим не мав намір з`ясовувати стосунки силою, натомість хотів обговорити ситуацію, однак ОСОБА_7 почав наносити йому удари. Пояснив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень мав проблеми на роботі, оскільки працює продавцем, і не міг виконувати свої обов`язки в повній мірі з розбитим обличчям. Крім того обґрунтував заявлений розмір моральної шкоди своїм поганим самопочуттям та дискомфортом внаслідок отриманих травм.

Надані обвинуваченим та потерпілим показання є логічними, послідовними, узгоджуються з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами, встановленими під час досудового розслідування та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

За викладених обставин Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року, або пробаційний наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Представник потерпілого та потерпілий підтримали позицію прокурора.

Захисник та обвинувачений не заперечували проти призначення такого покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , Суд у відповідності до статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обставин, що пом`якшують покарання Судом не встановлено.

В обвинувальному акті зазначено про таку обставину, передбачену ст. 66 КК України як щире каяття. Однак Суд зауважує, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження (постанова ККС ВС від 15.11.2021 у справі № 199/6365/19).

Натомість як вбачається з показань обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_7 свідомо наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 , при чому таких ударів було щонайменше 14. Після скоєного обвинувачений не просив вибачення у потерпілого. Аналогічно в судовому засіданні з наданих обвинуваченим показань не вбачається, що він жалкує про скоєне та кається у вчиненому. Також про відсутність щирості каяття свідчить позиція обвинуваченого щодо невизнання в повному обсязі заявленого потерпілим цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Водночас, Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків та має найменший рівень суспільної небезпечності у градації кримінальних правопорушень. Крім того, він має постійне місце проживання, є вдівцем та самостійно утримує двох малолітніх дітей 2011 та 2013 років народження. За медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався.

Раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Зокрема вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.05.2019 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначене покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Знятий з обліку Обухівського РВ Київської області з питань пробації 12.08.2019 у зв`язку з відбуттям покарання у вигляді громадських робіт. Відтак в силу приписів ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості.

Отже, з урахуванням вказаних обставин та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , його ставлення до вчиненого, визнання ним своєї вини, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення, як ним, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень можливе без його ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у вигляді штрафу.

Відтак, Суд призначає ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

На переконання Суду, призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Саме таке покарання сприятиме становленню справедливості, рівності перед законом, забезпеченню добропорядності та відповідальності осіб за вчинювані ними діяння.

5.Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

5.1. Цивільний позов.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, підставами для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди

До початку судового розгляду від представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 надійшов цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_5 зазнав душевних та морально-психологічних страждань як від того, що йому були завдані тілесні ушкодження, що мало наслідком відчуття інтенсивного болю та перманентного дискомфорту, так і від того, що такі дії були вчинені відносно нього в присутності його колишньої дівчини. Неправомірні дії обвинуваченого (цивільного відповідача) завдали потерпілому (цивільному позивачу) значної моральної (немайнової) шкоди. В результаті побиття позивач пережив сильний фізичний біль та страждання, пов`язані з переломом носа та численними ударами. Тілесні ушкодження спричинили короткочасний розлад здоров`я позивач відчував дискомфорт, був змушений терпіти біль, незручності дихання та інші наслідки. Окрім фізичних страждань ситуація побиття в громадському місці принизила честі і гідність позивача, завдала йому психологічної травми. Враховуючи характер і тяжкість отриманих травм, силу фізичного болю, тривалість лікування та пережиті позивачем негативні емоційні переживання, розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 30 000,00 грн, та просив стягнути їх з обвинуваченого (цивільного відповідача).

Крім того, потерпілий (цивільний позивач) просить стягнути з обвинуваченого (цивільного відповідача) витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

В судовому засідання потерпілий (цивільний позивач) та його представник підтримали позовну заяву в повному обсязі.

Обвинувачений (цивільний відповідач) та його захисник заперечували проти задоволення цивільного позову в повному обсязі, при цьому відмовившись від права подання відзиву та не аргументуючи своє невизнання позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунків.

На підтвердження отриманих потерпілим (цивільним позивачем) тілесних ушкоджень судом були досліджені:

- консультаційний висновок спеціаліста від 02.04.2025, відповідно до якого ОСОБА_5 встановлений діагноз перелом кісток носа?, садно носа, поверхнева травма волосистої частини голови, забій, параартикулярні гематоми;

- висновок експерта № 74 від 08.04.2025, відповідно до якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_5 знайдені такі ушкодження: перелом кісток носа; синці в лобній області зліва, на повіках обох очей, на носі; садно на носі. Перелом кісток носа, синець, садно на носі та синці на повіках обох очей відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні); синець в лобній області зліва відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Відтак суд вважає, що потерпілому була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення щодо нього він зазнав фізичних, душевних, психічних переживань, було завдано шкоди його здоров`ю, що потягло за собою вимушені зміни в його житті. Потерпілий був вимушений витратити час та зусилля для відновлення попереднього стану.

При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_5 умисного діяння, яке є кримінальним проступком проти життя та здоров`я особи, а також характер страждань потерпілого, наявність негативних змін у його житті, відсутність пропозиції обвинуваченого на стадії досудового розслідування або судового розгляду надати грошову допомогу або ж оплатити лікування наслідків тілесних ушкоджень, вина ОСОБА_7 в заподіянні яких доведена у цьому кримінальному провадженні, тому суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн (двадцяти тисяч гривень 00 копійок).

Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з долучених до позовної заяви документів 28 квітня 2025 року між потерпілим (цивільним позивачем) ОСОБА_5 та Адвокатським бюро «Павла Зінченка «Інсайт» укладено договір про надання правничої допомоги № 28/04.

Відповідно до додаткової угоди від 28.04.2025 до договору про надання правничої допомоги № 28/04 від 28.04.2025, сторони за взаємною згодою вирішили, що гонорар адвоката за здійснення представництва потерпілого у кримінальному провадженні складає 20 000,00 грн. Аналогічна сума зазначена у наданому в судовому засіданні Акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 05.05.2025.

Крім того понесені витрати на правничу допомогу підтверджуються платіжною інструкцією від 06.05.2025 № 2.128205987.1, відповідно до якої ОСОБА_9 сплатив на користь АБ «Павла Зінченка «Інсайт» грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн за надання правничої допомоги у цьому кримінальному провадженні.

Відтак цивільний позов у цій частині підлягає задоволенню.

5.2.Процесуальні витрати.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 та ч. 4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання про відшкодування понесених процесуальних витрат стороною обвинувачення чи стороною захисту не піднімалось. Відповідно до змісту обвинувального акта витрати на залучення експерта відсутні.

5.3.Винагорода викривачу.

Підстави для виплати винагороди викривачу у цьому кримінальному провадженні відсутні.

5.4. Спеціальна конфіскація.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації відсутні.

5.5.Заходи забезпечення кримінального провадження.

5.5.1.Запобіжні заходи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Запобіжні заходи у цьому кримінальному провадженні не застосовувались.

5.5.2.Арешт майна.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації щодо майна, на яке накладено арешт.

У цьому провадженні арешт на майно не накладався, а тому відсутні підстави для скасування арешту майна.

5.5.3.Щодо речових доказів і документів.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відомості про речові докази в матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 475, 532 КПК України, Суд

У Х В А Л И В:

1. ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

1.2. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

2. Цивільний позов потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_5 до обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення витрат на правничу допомогу, задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень).

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

У решті позовних вимог потерпілого відмовити.

3. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

4. Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_10