ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/978/25

Провадження № 11-кп/820/546/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 червня 2025 року, в межах кримінального провадження № 0000144 від 02 лютого 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 серпня 2025 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що розгляд справи по суті лише розпочато до спливу строку тримання під вартою, судовий розгляд не закінчений, а тому визначені ст.177 КПК України ризики, а саме: переховування від суду (обумовлена передбаченою законом можливою мірою покарання, яка пов`язана із позбавленням волі), вчинення нових злочинів (обумовлена багатоепізодністю інкримінованої діяльності), а також можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які, на даний час у кримінальному провадженні показання в судовому засіданні не давали, поки що не відпали та вони, в повній мірі, обґрунтовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 серпня 2025 року та відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , задовольнити клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Сторона захисту вважає дану ухвалу про продовження запобіжного заходу, незаконною, так як її винесено з порушеннями норм процесуального права, без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, які повинні бути врахованими при обрані запобіжного заходу.

Апелянт стверджує, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом не враховано, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, обвинувачений ОСОБА_6 дав покази під час досудового розслідування, в яких повідомив усі обставини події сутички з потерпілим. Від слідства та суду не ухилявся, в день його затримання перебував в лікарняному закладі, у важкому стані, та отримував інтенсивну медичну допомогу. В такому ж стані ОСОБА_6 перебував, коли відносно нього розглядалось клопотання про обрання запобіжного заходу та оголошувалась ухвала слідчого судді в режимі відеоконференції, зміст якої обвинуваченому так і не довели і не роз`яснили йому його обов`язків, як затриманої особи, щодо якої обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Тому, твердження прокурора про спробу ОСОБА_6 втечі з-під варти, є необґрунтованими.

Апелянт вказує, що жодного лікування чи надання медичної допомоги з приводу наявних у обвинуваченого захворювань та травм, в умовах СІЗО, не надається.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , на підтримку апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід стосовно обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд під час судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Положеннями п.5 ч.2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження, на розгляді Волочиському районному суді Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000144 від 02 лютого 2025 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3ст. 15, ч. 1ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 393 КК України.

Прокурором в суді першої інстанції подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , яке відповідає вимогам ст.184 КПК України, які ставляться до клопотань слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може ухилитись від суду, розгляд справи ще триває, не допитано свідків, що обумовлює необхідність продовження застосованого запобіжного заходу.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.

Також місцевим судом обґрунтовано враховано соціальні зв`язки обвинуваченого, який одружений, раніше не судимий.

У зв`язку із цим суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та визначити розмір застави, оскільки вважав, що лише найсуворіший запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальні поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку про те, що обставини, за яких обвинуваченому ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід істотно не змінились. Таким чином, є достатні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Посилання захисника на попередні мотиви заперечень щодо продовження тримання під вартою та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу надавалась оцінка попередніми ухвалами суду.

Доводи про відсутність ризиків, а відтак і про можливість зміни запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження, під час їх розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутого обвинувачення та обставин кримінального провадження.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст.178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Крім того, жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, до суду апеляційної інстанції стороною захисту надано не було.

Твердження апелянта про не наведення обґрунтованих підстав застосування альтернативних запобіжних заходів, не є визначальними аргументами, які давали б можливість обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, і не спростовують, встановлених судом обставин і висновків, та не дають підстав вважати, що обрання відносно нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, належним чином, забезпечить його процесуальну поведінку, усуне продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. А відтак, порушення процесуального закону відсутні.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Не заслуговують на увагу, і доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 від слідства та суду не ухилявся, в день його затримання перебував в лікарняному закладі, у важкому стані та отримував інтенсивну медичну допомогу, оскільки такі твердження не виключають ризик його переховування від суду.

З приводу доводів апелянта про наявність в обвинуваченого хвороб та неможливість надання належної медичної допомоги в умовах СІЗО, доказів неможливості утримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 407, 418, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження № 0000144 від 02 лютого 2025 року - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3