Провадження №11-кп/801/858/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000691, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 21 червня 2019 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. рязань, російської федерації, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого лікарем у комунальному некомерційному підприємстві «Вінницький обласний клінічний шкірно-венерологічний центр Вінницької обласної ради», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року),

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року).

Цивільний позов представника потерпілого захисника ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що переслідуючи мету наживи, з корисливих спонукань, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , за невстановлених обставин, вступив у злочинну змову із особою жіночої статі (далі Особа 1) та особою чоловічої статі (далі Особа 2), матеріали щодо яких виділено в окреме кримінальне провадження та передано компетентним органам Турецької Республіки.

16 жовтня 2017 року, реалізовуючи спільний злочинний умисел, Особа 1 разом з Особа 2 зустрілись у м. Києві з ОСОБА_9 (далі потерпілий) та в ході розмови повідомили останньому про те, що Особа 2 виграв тендер на проведення оздоблювальних робіт в аеропорту міста Стамбул Турецької Республіки та домовився про поставку граніту і дверей з України до Турецької Республіки.

Надалі Особа 1 та Особа 2, користуючись дружніми стосунками, що склались між ними з потерпілим, зловживаючи його довірою, заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання, під приводом закупівлі граніту та дверей в Україні, попросили у потерпілого позичити їм грошові кошти в сумі 500 000 доларів США, які зобов`язалися повернути одразу після приїзду в місто Анкара Турецької Республіки, оскільки там мають в своєму розпорядженні вказану суму коштів готівкою.

Потерпілий погодився їм допомогти та передати указану суму коштів.

Згідно домовленості, Особа 2 запропонував передати грошові кошти брату Особи 1 ОСОБА_7 , який проживає у м. Вінниці, посилаючись на те, що їм необхідно терміново повертатися до місця їх проживання, а саме м. Анкара Турецької Республіки.

28 жовтня 2017 року ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, перебуваючи в приміщенні свого службового кабінету Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 21, особисто взяв у потерпілого грошові кошти у сумі 500 000 доларів США готівкою, які у подальшому мав передати Особі 1 та Особі 2.

Цього ж дня, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , діючи згідно попередньої домовленості зі спільниками, перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , передав отримані від потерпілого кошти Особі 1, яка у подальшому перевезла указану суму коштів до м. Чернівці, де, у невстановленому місці та невстановлений час, передала указану суму грошових коштів невстановленим особам для подальшої їх передачі до Турецької Республіки.

03 листопада 2017 року Особа 2 під час зустрічі з потерпілим, що відбулась за адресою: м. Анкара, Чукуранбар, Кизилмак Махалле, 1436, № 2/1, повернув останньому частину раніше отриманих від нього грошових коштів в сумі 130 000 доларів США, створюючи таким чином в потерпілого переконання в добросовісності свої намірів.

Надалі ОСОБА_7 , Особа 1 та Особа 2 розпорядились на власний рештою раніше отриманих від потерпілого грошових коштів у сумі 370 000 доларів США, що відповідно до офіційного встановленого Національним банком України курсу валют станом на 28 жовтня 2017 року становить 9 925 849,03 грн, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на указану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить провести часткове судове слідство, зокрема:

допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

задовольнити клопотання про звернення із запитом до компетентних органів Турецької Республіки про міжнародну правову допомогу, яка полягає у допиті ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (турецьке ім`я ОСОБА_18 ); дослідити отримані матеріали виконаного запиту про міжнароджу правову допомогу;

дослідити докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: витяг з ЄРДР; заяву про вчинення кримінального правопорушення від 07 грудня 2017 року; протокол огляду предметів від 21 грудня 2017 року; протоколи проведення слідчих експериментів від 18 січня 2018 року; запити про міжнародну правову допомогу та відповіді на запити із виконаними дорученнями.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.

Вирішити питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та долю речових доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

висновки місцевого суду про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вперше побачив потерпілого під час передачі коштів та не мав попередньої змови не відповідають обставинам справи, встановленим під час досудового слідства та судового розгляду;

місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника потерпілого про звернення із запитом до компетентних органів Турецької Республіки про міжнародну правову допомогу щодо допиту у якості свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , пославшись на тривалий розгляд кримінального провадження;

суд першої інстанції не надав прокурору достатнього часу для підготовки до судових дебатів, чим порушив принципи юридичної рівності, змагальності та справедливості судового розгляду.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, призначити реальне покарання у межах санкції статті та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 9 943 400 грн матеріальної шкоди та 4 961 700 грн моральної шкоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції надано невірну оцінку наявним доказам сторони обвинувачення, які у повній мірі указують на наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення та його винуватість поза розумним сумнівом;

суд першої інстанції не відновив порушені права потерпілого.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній, та просив її задовольнити. Не заперечив проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційної скарги представника потерпілого, з підстав викладених в ній, та просив її задовольнити. Не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційних скарг, указали, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що суд першої інстанції належним чином дотримав указані вимоги закону, судовий розгляд провів з дотриманням норм КПК України, дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів та обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року), а саме заволодінні чужими коштами шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо неналежної оцінки доказів та помилковість висновку місцевого суду про недоведеність вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явлене особі й визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; 3) у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стала судова практика стверджує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені обставини судом встановлюються шляхом перевірки та оцінки доказів, якими відповідно до ст. 94 КПК України є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Європейський Суд з прав людини у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, указав, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Диспозицією ст. 190 КК України встановлено кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Предметом шахрайства є як чуже майно, так і право на нього.

З об`єктивної сторони шахрайство полягає в протиправному заволодінні чужим майном, у набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання довірою.

Водночас, обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності або обов`язковості передачі йому майна чи права на нього.

Зловживання довірою, як спосіб шахрайства, становить собою недобросовісне користування довірою з боку потерпілого. Довіра, якою зловживає шахрай, може породжуватися дружніми стосунками, знайомством, службовими відносинами, іншими цивільно-правовими відносинами тощо.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Кваліфікуючою ознакою шахрайства є те, що потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконливість є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.

Особливості шахрайства полягають у тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити.

Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Закінченим шахрайство вважається з моменту фактичного одержання винним майна чи права на нього.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії осіб, поведінка яких оцінюється, можуть бути в іншій юридичній площині, ніж кримінальна.

На з`ясування указаних обставин місцевим судом був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 , який надав показання про те, що наприкінці жовтня 2017 року його сестра ОСОБА_20 звернулась до нього з проханням зустрітися з колегами її чоловіка Фуата та отримати від них грошові кошти, які у подальшому потрібно було передати їй, оскільки у день передачі вона та її чоловік перебуватимуть за межами України.

28 жовтня 2017 року до його службового кабінету Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 21, прибули раніше незнайомі йому ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які у його присутності за допомогою рахувальної машинки перерахували грошові кошти в сумі 500 000 доларів США.

Під час перерахунку коштів йому зателефонувала сестра ОСОБА_20 та попросила повідомити присутнім, що перебуває в Туреччині, хоча фактично знаходилася у м. Києві, та сказала, що ввечері приїде до Вінниці й забере гроші.

Того ж дня, увечері, сестра приїхала до його квартири, і він передав їй сумку з грошовими коштами, які остання перерахувала та залишила у себе. На його запитання, чому не забрала гроші самостійно, ОСОБА_20 відповіла: «так було потрібно».

Через кілька місяців його викликали до поліції, де повідомили про підозру у заволодінні грошовими коштами ОСОБА_9 . Він одразу зателефонував сестрі, яка сказала, що всі кошти передала своєму чоловіку Фуату, який є бізнес партнером ОСОБА_9 , однак через конфлікт по бізнесу останній звернувся до поліції. Також сестра сказала йому нічого не говорити правоохоронним органам, указавши, що її чоловік ОСОБА_21 вирішить усі питання та претензій до нього не буде.

Указав, що неодноразово підтверджував у поліції, що отримував гроші від потерпілого, проте того ж дня повністю передав їх сестрі. Після цих подій він більше не підтримує зв`язків із сестрою ОСОБА_22 та її чоловіком ОСОБА_23 .

Допитаний у ході судового провадження потерпілий ОСОБА_9 суду першої інстанції пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 він бачився лише один раз 28 жовтня 2017 року під час передачі йому грошових коштів у сумі 500 000 доларів США.

Указав, що займався бізнесом у Турецькій Республіці разом із компаньйоном Фуатом, дружина якого, ОСОБА_20 , родом з України. У 2017 році компаньйон попросив його позичити кошти для вкладання у проєкт в Україні та передати їх рідному брату ОСОБА_24 , який надалі повинен був передати ці гроші своїй сестрі.

28 жовтня 2017 року він разом із племінником ОСОБА_12 приїхав у м. Вінницю, де біля шкірно-венерологічного диспансеру його зустрів обвинувачений ОСОБА_7 та провів у свій кабінет. Там він передав обвинуваченому сумку з грошима, які були перераховані за допомогою лічильної машинки та розфасовані у файли по 10 000 доларів США. Під час перерахунку коштів обвинуваченому телефонувала його сестра ОСОБА_22 , яка просила не повідомляти, що перебуває в Україні. Ця обставина здалася йому підозрілою, проте він нічого не з`ясовував. Після передачі коштів він разом з племінником поїхав до Одеси, а далі повернувся до Туреччини.

Приблизно 30 жовтня 2017 року у Туреччині він зустрівся з компаньйоном Фуатом, який спочатку пообіцяв повернути гроші двома частинами, але фактично передав лише 130 000 доларів США, пояснивши, що саме таку суму нібито отримав від обвинуваченого ОСОБА_7 . Згодом компаньйон Фуат заявив, що взагалі не отримував від обвинуваченого коштів і решти суми у 370 000 доларів США повертати не буде. Ця ситуація обурила його, він повернувся в Україну, де у м. Вінниці звернувся до поліції. Під час слідчих дій, обвинувачений ОСОБА_7 заперечував факт знайомства з ним та передачі грошей. Указав, що на території Турецької Республіки розглядається кримінальне провадження щодо ОСОБА_20 та ОСОБА_23 .

Також судом були допитані свідки, зокрема свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що потерпілий ОСОБА_9 є його дядьком. У вересні 2017 року компаньйон дядька Фуат попросив позичити йому 500 000 доларів США, на що потерпілий погодився. Було домовлено, що гроші будуть передані в Україні обвинуваченому ОСОБА_7 , а повертати їх мав Фуат у Туреччині.

28 жовтня 2017 року він разом із потерпілим прибули до м. Вінниці, де біля Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру їх зустрів обвинувачений та провів до свого службового кабінету через чорний вхід. Там ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 сумку з грошима у сумі 500 000 доларів США та машинку для їх перерахунку. Усі присутні перерахували гроші, після чого обвинувачений забрав їх собі. Під час передавання коштів обвинуваченому ОСОБА_7 телефонувала його сестра ОСОБА_20 , яка просила не повідомляти, що перебуває в Україні. Указане здалося йому дивним, однак він не надав цьому значення. Після передачі коштів ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_23 та повідомив, що гроші передані обвинуваченому.

Указав, що передача коштів обвинуваченому ОСОБА_7 була зумовлена тим, що дружина ОСОБА_23 ОСОБА_20 була рідною сестрою обвинуваченого. Згодом ОСОБА_21 кілька разів відкладав повернення боргу, а потім передав потерпілому лише 130 000 доларів США, пояснивши, що саме таку суму отримав від обвинуваченого, а решту 370 000 доларів США повертати не буде. Надалі він разом із дядьком прибули в Україну, де останній звернувся до поліції. Під час слідчих дій обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що ні його, ні потерпілого не знає та жодних грошей від них не отримував.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що обвинувачений ОСОБА_7 є її чоловіком. У жовтні 2017 року сестра обвинуваченого ОСОБА_20 попросила останнього отримати від її знайомих 500 000 доларів США та передати їй ці гроші, на що він погодився.

27 жовтня 2017 року до ОСОБА_7 зателефонували знайомі ОСОБА_22 та домовились про зустріч у його службовому кабінеті. Після зустрічі він повернувся додому із сумкою та пакетом, у яких була значна сума грошей. Чоловік пояснив, що це 500 000 доларів США, отримані від друзів сестри для подальшої передачі їй. Того ж дня зателефонувала ОСОБА_20 , повідомила, що перебуває в Україні та ввечері забере кошти. Указане викликало у неї здивування, чому вона самостійно не забрала гроші у своїх знайомих.

Увечері до них приїхала ОСОБА_20 , перерахувала всі гроші та пішла гуляти з подругами. Чи забрала ОСОБА_22 з собою гроші вона не бачила. Наступного дня ОСОБА_20 поїхала до м. Чернівці разом з їх сином ОСОБА_14 . Зі слів сина, там вона зустрічалася з багатьма людьми. Через кілька днів вона разом з ОСОБА_22 знову поїхали до Чернівців, де остання мала багато зустрічей. Усі розмови велися іншою мовою, тому їх зміст їй був невідомий.

Після того, як ОСОБА_7 почали викликати до поліції, їх сім`я неодноразово зверталась до ОСОБА_22 з проханням вирішити проблеми, які виникли, на що остання наполягала, щоб ОСОБА_7 у поліції не зізнавався в отриманні грошей від ОСОБА_9 , а навпаки стверджував, що не знає його та ніколи не бачив, що ОСОБА_7 і робив під час допитів.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що обвинувачений є її братом. Влітку 2017 року у м. Вінницю приїздила їх рідна сестра ОСОБА_20 , яка проживає в Туреччині. Під час приїзду остання розповіла, що вони з чоловіком ОСОБА_23 починають вести новий бізнес на території Туреччини. Указала, що протягом 2017-2018 років до неї неодноразово приїздили працівники поліції, розшукували її сестру ОСОБА_20 , намагались зв`язатись з нею, просили передати їх документи, що вона і робила.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що в жовтні 2017 року до нього звернулася раніше незнайома жінка ОСОБА_20 з проханням завезти її до м. Чернівці. Він погодився, оскільки хотів підзаробити.

В обумовлений день, на початку жовтня 2017 року, він під`їхав на вул. Магістратську у м. Вінниці, де до його автомобіля сіли ОСОБА_20 та молодий хлопець. Під`їхавши до м. Чернівці, їх зустріли троє чоловіків (двоє іноземців) та молода жінка, які супроводили їхній автомобіль. У ОСОБА_26 попросила його та хлопця вийти з машини і залишилася в авто з одним іноземцем та жінкою. Вони спілкувалися близько 10 хвилин, після чого приїхав ще один чоловік іншої національності й теж приєднався до розмови. Він бачив, що розмова була на підвищених тонах.

Під час поїздки ОСОБА_20 часто говорила телефоном іноземною мовою, схожою на турецьку, яку він не розумів.

Через кілька днів ОСОБА_20 знову звернулася до нього з проханням завезти її до м Чернівці. Тоді з нею їхала ще одна жінка. Як і в попередній раз, їх зустріли чоловіки іншої національності та супроводили до міста. У ОСОБА_26 знову попросила його та жінку вийти з автомобіля. В авто сіли двоє іноземців і спілкувалися з нею близько 20 хвилин. Через вікно він бачив, що ОСОБА_20 передала цим чоловікам рюкзак із грошима, який вона привезла з собою. На його думку, у рюкзаку були долари США, оскільки він бачив велику кількість купюр. Після цього він разом із жінкою знову сів до автомобіля, і вони всі повернулися до м. Вінниці.

Крім цього, судом першої інстанції були дослідженні докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме:

витяг з Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування від 21 червня 2019 року за № 0000691;

заява про вчинення кримінального правопорушення від 07 грудня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_9 просить прийняти міри до осіб, які шахрайським шляхом заволоділи його грошовими коштами у сумі 500 000 доларів США;

протокол огляду предметів від 21 грудня 2017 року, відповідно до якого працівниками поліції було оглянуто мобільний телефон марки «Samsung S7 EDGE» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 із сім картою мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_3 ;

протокол проведення слідчого експерименту від 18 січня 2018 року, відповідно до якого у присутності двох понятих та за участю потерпілого ОСОБА_9 , на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2018 року проведено слідчий експеримент в приміщенні Вінницького обласного клінічного шкірно венерологічного диспансеру та службовому кабінеті лікаря ОСОБА_7 , що розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 21, із відеозаписом до протоколу, який був оглянутий та досліджений у ході судового провадження;

протокол проведення слідчого експерименту від 18 січня 2018 року, відповідно до якого у присутності двох понятих та за участю свідка ОСОБА_27 , на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2018 року проведено слідчий експеримент в приміщенні Вінницького обласного клінічного шкірно венерологічного диспансеру та службовому кабінеті лікаря ОСОБА_7 , що розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 21, із відеозаписом до протоколу, який був оглянутий та досліджений у ході судового провадження;

запити про міжнародну правову допомогу та відповіді на запити із виконаними дорученнями.

Надаючи оцінку указаним доказам з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно отримав від потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 500 000 доларів США, які у подальшому передав своїй сестрі ОСОБА_20 в присутності свідка ОСОБА_14 .

Водночас указані докази у своїй сукупності свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 про попередню передачу указаних грошових коштів заздалегідь з потерпілим не домовлявся, а про послугу отримання цих коштів його попросила сестра ОСОБА_20 , які він і передав останній.

Ба більше, до моменту передачі грошових коштів обвинувачений ОСОБА_7 з потерпілим ОСОБА_9 знайомий не був, тобто довірою останнього не зловживав.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали кримінального провадження не містять доказів прямого умислу та корисливого мотиву обвинуваченого ОСОБА_7 на вчинення шахрайських дій, а також зловживання довірою потерпілого, тобто в діях останнього відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторони шахрайства.

Отже, суд першої інстанції, ретельно оцінивши кожний із доказів, наданий стороною обвинувачення та отриманий безпосередньо в судовому засіданні з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, навівши їм детальний аналіз, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшов вірного висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо безпідставної відмови місцевого суду у задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 про звернення із запитом до компетентних органів Турецької Республіки про міжнародну правову допомогу щодо допиту у якості свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_19 є безпідставними з огляду на таке.

Установлено, що під час досудового розслідування аналогічні запити про міжнародну правову допомогу, яка полягала у допиті ОСОБА_16 та ОСОБА_19 надсилались до компетентних органів Турецької Республіки та були виконані, про що в матеріалах кримінального провадження наявні протоколи надання показів, які було досліджено місцевим судом у ході судового провадження та згідно яких ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ) не заперечила той факт, що отримала від свого брата пакунок, який і передала у м. Чернівці невідомому чоловіку, за дорученням свого чоловіка

ОСОБА_28 під час свого допиту указував, що в кінці жовтня 2017 року у м. Стамбулі Турецька Республіка він зустрівся з ОСОБА_9 та отримав у нього 130 000 доларів США, які згодом повернув, інших грошових коштів не брав та не домовлявся про позику інших грошових коштів, натомість ОСОБА_9 постійно вимагав від нього ще грошові кошти у сумі 370 000 доларів США, однак такого боргу він немає.

Указані протоколи допиту є вичерпними, містять відповіді на усі поставлені запитання, відтак задоволення заявленого клопотання та подальше направлення запитів до Турецької Республіки призвело б до затягування розгляду цього кримінального провадження та порушення розумних строків розгляду провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурора про допущення місцевим судом істотного порушення вимог кримінального закону, що виразилось у безпідставній відмові у задоволенні клопотання про надання часу для підготовки до судових дебатів є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 363 КПК України після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні з`ясовує в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. У разі заявлення клопотань про доповнення судового розгляду суд розглядає їх, у зв`язку з чим має право ставити запитання сторонам чи іншим учасникам кримінального провадження. За відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.

Учасники судового розгляду мають право заявити суду клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для підготовки до судових дебатів. Однак тривалість цієї перерви має визначатись судом з урахуванням таких критеріїв, як складність та обсяг кримінальних проваджень.

Відмова суду відкласти судові дебати у зв`язку з необхідністю їх підготовки є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України (постанову Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 643/2909/17).

Із технічного запису та журналу судового засідання від 03 червня 2025 року слідує, що після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами прокурор ОСОБА_11 заявила клопотання про оголошення перерви для підготовки до судових дебатів.

Указане клопотання суд задовольнив та надав прокурору 10 хв для підготовки до судових дебатів.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що наданий прокурору час для підготовки до судових дебатів з огляду на кількість доказів, обсяг обвинувачення та тривалий розгляд справи є достатнім.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вжив усіх необхідних заходів для забезпечення реалізації права на виступ державного обвинувача в судових дебатах, не обмежив у часі його обвинувальну промову, та забезпечив рівні умови для реалізації сторонами процесуальних прав, дотримався принципу юридичної рівності, надав розумну можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 про те, що місцевий суд не відновив порушенні права потерпілого ОСОБА_9 та безпідставно залишив без задоволення цивільний позов не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Частиною другою статті 129 КПК України встановлено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.

Установивши, що стороною обвинувачення не доведено склад інкримінованого ОСОБА_7 злочину, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду цивільного позову, заявленого представником потерпілого.

Інші доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, по своїй суті тотожні тим доводам та обставинам, які були предметом дослідження суду першої інстанції, який їм надав відповідну оцінка, з якою за указаних вище обставин погоджується і колегія суддів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, постановленого у цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд не встановив, а тому вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого слід залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4