Справа №463/4118/25
Провадження №1-кс/463/4238/25
У Х В А Л А

20 травня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

слідчого - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :

представник скаржник звернулась до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 від 13 березня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000087 від 23 лютого 2023 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що слідчий в межах кримінального провадження лише допитав в якості свідка ОСОБА_7 і більше не вчинив жодної слідчої дії. Зокрема, не допитав потерпілих та свідків вчинення протиправних діянь ОСОБА_7 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які є потерпілими по справі, не провів тимчасовий доступ до речей та документів, зокрема вилучення звукозапису, який був змонтований ОСОБА_7 та не провів експертизу відносно даного об`єкта. Відповідно слідчим не проведено жодної слідчої дії з метою перевірки викладених фактів у заяві, натомість однобічно прийнято покази ОСОБА_7 , які надані з умислом приховування своєї протиправної поведінки.

Після скасування попередньої постанови про закриття провадження слідчим не виконано жодної слідчої дії спрямованої на встановлення обставин передбачених ст. 91 КПК України та притягнення винної особи до кримінальної відповідальності.

Під час винесення оскаржуваної постанови порушено порядок збирання доказів та дачі їм правової оцінки. Слідчим не вчинено усі слідчі дії спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.

Скаржники та представник скаржника в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника скаржників до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності представника скаржника на підставі наявних матеріалів.

Слідчий у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив. Вважає постанову законною та обґрунтованою. Підтримав зазначені в постанові мотиви для закриття провадження та надав аналогічні пояснення. Додатково зазначив, що ним встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Так, на досудовому провадженні за п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Своєю чергою слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Як вбачається із постанови старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 від 13 березня 2025 року, кримінальне провадження №0000087 від 23 лютого 2023 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України було закрито.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено на підставі заяви ОСОБА_5 від 30 січня 2023 року.

З копії свідоцтва про смерть встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

До такого висновку слідчий дійшов з огляду на результати слідства.

Зокрема, слідчим було допитано ОСОБА_7 та долучено надані ним документи та звукозапис подій, які мали місце 26.12.2022 року.

Як зазначив слідчий у постанові про закриття кримінального провадження, предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.182 КК України є конфіденційна інформація про особу.

Конфіденційною інформацією закон визнає відомості, які знаходяться у володінні, користуванні або розпорядженні окремих фізичних чи юридичних осіб і поширюються за їх бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Зміст такої інформації складають відомості про приватне життя особи, що становлять її особисту чи сімейну таємницю (зокрема, інформація про освіту, сімейний стан, релігійність, стан здоров`я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані про особу). Під приватним життям особи розуміється сфера життєдіяльності окремої особи, яка включає в себе зв`язки особи з іншими людьми, її приватні справи, сімейні стосунки тощо, тобто все, що пов`язане з її способом життя і не має публічного характеру. Особисту таємницю становлять відомості про приватне життя конкретної особи, які ця особа бажає зберегти в таємниці від інших осіб. Такими відомостями можуть бути відомості про її здоров`я, інтимне життя (зокрема наявність позашлюбних інтимних стосунків), хобі, особливість сімейних стосунків (народження поза шлюбом дитини тощо). Сімейна таємниця - відомості про приватне життя члена (членів) окремої сім`ї чи декількох сімей, які він (вони) бажають зберегти у таємниці від сторонніх осіб.

За результатами досудового розслідування, зокрема, аналізу заяви про вчинення кримінального правопорушення, факт незаконного збирання та використання конфіденційної інформації прокурором Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_7 слідим не встановлено.

Окрім цього, об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.359 КК України є встановлений порядок використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, який забезпечує дотримання конституційних прав людини і громадянина і законних інтересів юридичних осіб.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення полягає у суспільно-небезпечних діях незаконному використанні вказаних технічних засобів.

Спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації - це технічні засоби, устаткування, апаратура, прилади, пристрої, препарати та інші вироби, спеціально створені, розроблені, модернізовані, запрограмовані або пристосовані для виконання завдань з негласного отримання інформації під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

До таких засобів належать спеціальні технічні засоби для негласного: а) отримання та реєстрації аудіоінформації; б) візуального спостереження та документування; в) прослуховування телефонних переговорів; г) перехоплення та реєстрації інформації, з технічних каналів зв`язку; д) контролю поштових повідомлень і відправлень; е) обстеження предметів і документів; є) проникнення у приміщення, транспортні засоби, інші об`єкти та їх обстеження; ж) контролю за переміщенням транспортних засобів та інших об`єктів; 3) отримання (зміни, знищення) інформації з технічних засобів й зберігання; обробки та передачі.

З долученого до матеріалів кримінального провадження висновку експерта від 20.01.2023 року вбачається, що показники файлової системи звукозапису, що містяться в файлі «26.12.2022.m4a» відповідають оригінальним, тобто виконані за допомогою представленого мобільного телефону «Samsung S21 Ultra». Окрім цього, на досліджуваному записі розмови, що містяться у файлі «26.12.2022.m4a» ознак монтажу не виявлено.

Таким чином, проведеним досудовим розслідування факту незаконного використання спеціальних технічних засобів отримання інформації прокурором Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_7 слідчим не встановлено, а відтак і факту подання завідомо недостовірних або підроблених доказів органу досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Виходячи із закріплених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису до правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального матеріального або процесуального законів, у межах яких, на їх думку, повинно здійснюватися провадження.

Також слід зауважити, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України).

Наведене цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Аль Фаєд проти Франції» від 02.10.2007 зазначив, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Окрім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями, слідчими під час провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У силу ч. 2 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих (розшукових) дій.

Своєю чергою, ч. 1 і 2 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Виходячи з наведеного, незгода особи з проведеними слідчими (розшуковими) діями під час досудового розслідування, їх видом (видами) та обсягом не є безумовним свідченням неповноти чи неправильності слідства.

Із врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи скаржників про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, тоді як рішення слідчого є законним, обґрунтованим, таким що ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, а висновки слідчого відповідають обставинам кримінального провадження.

При цьому, на обґрунтованість прийнятого слідчим рішення не впливають інші можливі подальші слідчі дії, оскільки в силу мотивів наведених слідчим, склад злочину відсутній і в подальшому підтримання державного обвинувачення по цьому провадженню виключається.

Таким чином, оскільки органом досудового розслідування встановлено відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення і наведені мотиви такого висновку, тому постанова про закриття провадження є законною.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні скарги слід відмовити.

Оскільки, як зазначає сам представник скаржника, постанова слідчого про закриття кримінального провадження була отримана ними лише 24 квітня 2025 року, матеріали кримінального провадження не містять доказів вручення оскаржуваної постанови раніше і вказані обставини слідчим не заперечені та не спростовані, а відтак строк на оскарження не пропущено.

Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні скарги представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 від 13 березня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000087 від 23 лютого 2023 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку та строки, визначені статтею 395 КПК України протягом п`яти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 22 травня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_9