В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.07.2023 року за № 0001038 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,

представника потерпілого: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

15.07.2023 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 та його цивільна дружина ОСОБА_9 , йшли пішохідним переходом проїжджою частиною за адресою: м. Київ, бул. Івана Котляревського, 6/14. В цей час повз них проїхав автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_4 та зупинився на узбіччі проїжджої частини. ОСОБА_7 зробив зауваження ОСОБА_4 з приводу того, що остання не зупинила автомобіль перед пішохідним переходом, на якому вже знаходились він та його цивільна дружина ОСОБА_9 .

Після чого між потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , виник словесний конфлікт на ґрунті раптового непорозуміння між останніми.

Під час словесного конфлікту ОСОБА_4 , не передбачаючи настання шкідливих наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачити, штовхнула двома руками в область грудної клітки потерпілого ОСОБА_7 , від чого останній втратив рівновагу та впав на проїжджу частину. В свою чергу ОСОБА_4 залишила місце події та поїхала автомобілем у невідомому напрямку.

В подальшому, потерпілого ОСОБА_10 з отриманими внаслідок дій ОСОБА_4 тілесними ушкодженнями було доставлено каретою швидкої медичної допомоги до КНП «КМКЛ № 3», що за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 26.

Згідно висновку судово-медичного експерта у ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження-закрита травма правого стегна: уламковий горизонтальний перелом правої стегнової кістки (зі зміщенням уламків). Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров?я на строк понад 21 добу.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, не визнала, дала покази, що до даної події вона не причетна. У 2021 році її чоловікові діагностували важку хворобу і вона їздила до нього. Того дня вона приїхала близько 10 години 15 хвилин, залишила автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 на бульварі ОСОБА_11 та пішла до будинку зустрічати чоловіка. Пояснила, що вказаний автомобіль належить її доньці, однак з вересня 2021 року по квітень 2024 року автомобіль був у її користуванні, не пам`ятає чи передавала керування автомобілем стороннім особам.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що обвинувачену ОСОБА_4 знає наглядно 15 липня 2023 року вони з дружиною вийшли з магазину, коли переходили дорогу на пішохідному переході, повз на великій швидкості проїхав автомобіль, який проїхав їм просто «по ногам». Водій зупинилась, він зробив їй зауваження, після чого вона вийшла з автомобіля та напала на його дружину, почала її штовхати. Він намагався їх розборонити, та в цей час ОСОБА_4 штовхнула його, після чого він впав на асфальт, його дружина знімала все на мобільний телефон, після чого ОСОБА_4 намагалась вихопити в неї телефон, виривала з рук сумку дружини. Коли ОСОБА_4 його штовхнула, він відчув сильний біль, дружина ледь довела його додому, де йому стало гірше і вони викликали швидку. У лікарні йому зробили обстеження та повідомили, що необхідна заміна суглобу. В обвинуваченій він впізнає жінку, яка його штовхнула.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_7 , 15 липня 2023 року, в день, вийшли з магазину. Коли вони переходили дорогу на пішохідному переході, невідома жінка на великій швидкості ледь не збила їх, після чого вона зупинилась за пішохідним переходом, напевно з метою пересвідчитись, що не збила їх, в цей час її чоловік крикнув «куди ви летіли?», після чого вона сказала чоловікові щоб вони йшли додому. Вона сфотографувала номер автомобіля, після чого жінка вийшла з автомобіля, та накинулась на неї, почалася штовханина, жінка намагалася забрати у неї телефон, який лежав у сумці, на її думку після того, як вона сфотографувала номер автомобіля. Чоловік почав кричати, щоб вона не робила цього та намагався їх розборонити, жінка штовхнула його двома руками, після чого він впав боком на землю, а жінка втекла. Коли вони прийшли додому в чоловіка був шок, вони викликали швидку медичну допомогу, приїхали лікарі, зробили йому укол та забрали до лікарні, оскільки він не міг самостійно пересуватися. Зокрема, у судовому засіданні впізнала ту саму жінку, з якою стався конфлікт, та вказала на обвинувачену ОСОБА_4 , пояснила, що остання змінила зачіску та колір волосся.

Також, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено, що обставини регламентовані ст. 91 вказаного Кодексу, є дійсними та доведеними у повній мірі.

Так, з дослідженого судом висновку експерта №042-2143-2023 від 05.03.2024 року вбачається, що аналіз наданої медичної документації на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності питань, поставлених на вирішення, дозволяє зробити наступні висновки. На підставі аналізу фактично наданої медичної документації, є підстави стверджувати, що під час первинно відомого звернення по медичну допомогу 15.07.2023 (під час огляду лікарем/лікарями КНП «КМКЛ №3»), з урахуванням даних, отриманих під час послідуючого проведення інструментальних досліджень, є підстави стверджувати, що у ОСОБА_10 клінічними лікарями було виявлено таке тілесне ушкодження: - закрита травма правого стегна: уламковий горизонтальний перелом правої стегнової кістки (зі зміщенням уламків). Виходячи з того, що у звичайному клінічному перебігу, відновлення порушеної анатомічної цілісності травмованої великої трубчастої кістки (байдуже, чи було проведено оперативне втручання чи було обрано консервативну тактику лікування) та початок відновлення порушеної функції травмованої ділянки (по місцю утворення виявленого перелому, враховуючи функціональне навантаження травмованої ділянки правого стегна) у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров?я, як загальновизначеного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості, а тому, є підстави, виявлене тілесне ушкодження, відносити до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, відповідно п. п. 1.5.2, 2.2.1/в. та 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, погоджених Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявленого тілесного ушкодження та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлене тілесне ушкодження утворилося за рахунок ударної дії тупого/тупих предмету/предметів, у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто, 15.07.2023. Відповідь на дане питання Постанови "В якому положенні знаходився потерпілий відносно травмуючого чинника - предмета (лежачи, стоячи, сидячи)?" може бути надана під час проведення слідчого експерименту за участі усіх учасників події (а.с.134-137).

Дані, регламентовані ст. 91 КПК України, встановлені також і з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №521/11693/16-к, а саме: судом встановлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як-то:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.07.2023 року, згідно якого 15.07.2023 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, за адресою: м. Київ, бул. Івана Котляревського, 6, біля пішохідного переходу невідома жінка завдала тілесних ушкоджень ОСОБА_7 (а.с.124-125);

- рапорт ДОП Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 15.07.2023 року, згідно якого 15.07.2023 року, перебуваючи на добовому чергуванні у складі АП-102, було отримано виклик від оперативного чергового «інші тілесні ушкодження». В ході відпрацювання було встановлено потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що 15.07.2023 року, за адресою: м. Київ, бульвар Праці, 6, близько 11 години, коли він зі своєю дружиною здійснював перехід дороги через пішохідну доріжку, перед ними на швидкості проїхав автомобіль марки «Хюндай», д.н.з НОМЕР_2 , не надавши перевагу в русі, та згодом зупинився, з автомобіля вийшла невідома жінка, яка відразу почала конфліктувати із заявником, в ході чого штовхнула його, після чого чоловік впав на землю та отримав травму, після чого жінка сіла до автівки та поїхала у невідомому напрямку, а потерпілий одразу викликав наряд поліції (а.с.126);

- рапорт оперативного чергового Дніпровського УП від 15.07.2023 року, згідно якого 15.07.2023 о 15:12 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 15.07.2023 року, об 11:00 за адресою: Дніпровський район, м. Київ, бульвар Івана Котляревського (Праці), Бригада №25 Лікар: ОСОБА_13 . Потерпілий: ОСОБА_14 , дата нар.: ІНФОРМАЦІЯ_2 р. Місце проживання: АДРЕСА_2 : перелом шийки правого стегна. Дата скоєння: 15.07.2023, 11:00:00. Пояснення: НОМЕР_3 - дружина. Потерпілий з дружиною переходив дорогу, ледве не потрапили під авто, вийшла водійка авто та штовхнула потерпілого, останній впав та отримав травму. Доставлений: лікарня №3, травмотологія. Заявник: ОСОБА_15 (а.с.127);

- протокол огляду веб-сайту від 19.07.2023 року та додаток до протоколу (оптичний диск), згідно якого об?єктом огляду є веб-сайт під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4», а саме телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В ході перегляду веб-сайту, було виявлено публікацію із написом «Суботні розбірки на Дарниці» та відеозапис № 1. В ході перегляду доданого відеозапису на веб-сайті, було встановлено, що відбувається конфлікт між особою жіночої статті, віком близько 35-40 років, зріст близько 180 см, повної тіло будови, із темним волоссям, одягнутою у футболку чорного кольору, штани сірого кольору (Особа 1), а також особою чоловічої статі, віком близько 55-60 років, зріст близько 180 см, із коротким волоссям, одягненим у майку чорного кольору та шорти до колін у квадратну клітинку (Особа 2) та особою жіночої статі, віком близько 50-55 років, зріст близько 180 см, із довгим світлим волоссям, одягненою у білу футболку та чорні штани (Особа 3). У подальшому Особа 1, яка перебуває на відстані витягнутої руки від Особа 2 та Особа 3, завдає поштовху у груди Особа 2. Після поштовху у груди від Особа 1, Особа 2 втрачає рівновагу та падає на землю, а Особа 1 зникає з місця події. Свідком даної ситуації є Особа 3 , яка увесь цей час знаходилася поряд (а.с.128-131);

- постанова про визнання речових доказів від 19.07.2023 року, згідно якої CD-R диск, на якому міститься відеозапис події, яка сталась 15.07.2023 року, який розміщено на веб-сайті, а саме телеграм каналі «ІНФОРМАЦІЯ_5», визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001038 від 16.07.2023 року та приєднано до матеріалів провадження (а.с.132-133);

- фотознімок, долучений до матеріалів справи за клопотанням свідка ОСОБА_9 від 28.08.2023 року (том 1 а.с.138-139);

- постанова про визнання речових доказів від 19.07.2023 року, згідно якої CD-R диск, на якому міститься аудіозапис виклику екстреної медичної допомоги від 15.07.2023 року, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001038 від 16.07.2023 року та приєднано до матеріалів провадження (а.с.140-141);

- протокол огляду предмету від 27.05.2024 року та додаток до протоколу (оптичний диск), згідно якого об?єктом огляду є оптичний диск з аудіозаписом виклику екстреної медичної допомоги від 15.07.2023 року із назвою «860bri» та відображено діалог заявника з диспетчером екстреної медичної допомоги (а.с.142-145);

- постанова про визнання речових доказів від 13.06.2024 року та оптичний диск, згідно якої CD-R диск, на якому міститься аудіозапис звернень, які надійшли на спеціальну лінію «102» ГУ НП у м. Києві від 15.07.2023 року, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001038 від 16.07.2023 року та приєднано до матеріалів провадження (а.с.146-148);

- протокол огляду предмету від 27.05.2024 року та додаток до протоколу (оптичний диск), згідно якого об?єктом огляду є оптичний диск з аудіозаписами звернень, які надійшли на спеціальну лінію «102» ГУ НП у м. Києві від 15.07.2023 року та відображено діалог заявника з оператором «102» (том 1 а.с.149-151).

Крім того, у судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_4 (а.с.153-158) та досліджено в порядку ст. 359 КПК України відеозаписи.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив зазначені вище докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, і встановив правильність збору стороною обвинувачення та закріплення кожного з них.

Крім того, жодної із передбачених законом обставин для визнання вказаних доказів недопустимими судом не констатовано та в ході кримінального провадження не встановлено, як і порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченої ОСОБА_4 , гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування та збиранні і оформленні доказів стороною обвинувачення.

В судовому засіданні судом забезпечено дотримання вимог ст.ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, надані сторонами.

Суд критично оцінює показання обвинуваченої ОСОБА_4 , зокрема, щодо непричетності останньої до даної події та зокрема спричинення тілесного ушкодження потерпілому, оскільки вони суперечать доказам, дослідженим в ході судового розгляду, і є обраним обвинуваченою способом захисту.

Разом з тим, суд, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 вважає їх послідовними, оскільки допитані у судовому засіданні, вони давали чіткі та логічні покази, деталізуючи їх, вони повністю відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. Суд розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинуваченої і вважає, що вони в сукупності з іншими дослідженими судом доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку у кримінальному провадженні.

Таким чином, на думку суду, обставин, регламентованих ст. 87 КПК України, в ході судового розгляду встановлено не було.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження стороною захисту було заявлено клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 , в задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

При розгляді питання щодо слушності проведення експертизи під час судового розгляду суд виходить з того, що статтею 332 КПК України передбачені наступні підстави для її призначення, як-то:

(1) є дійсними обставини, визначені ст.242 КПК України, однак експертиза забезпечена не була, а для врегулювання певного питання необхідні спеціальні знання (ч. 1 ст. 332 КПК України);

(2) наявні обставини, визначені ч. 2 ст. 332 КПК України, а саме:

- суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;

- під час судового розгляду виникли підстави, передбачені ч. 2 ст. 509 КПК України;

- існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що підстави, вказані в ч. 1 ст. 332 КПК України відсутні, оскільки стороною обвинувачення, в порядку ст. 242 КПК України, було забезпечено проведення судово-медичної експертизи.

Щодо підстав, обумовлених ч. 2 ст. 332 КПК України, то фактично захисник у своєму клопотанні посилається на те, що існують достатні підстави вважати висновок експерта необґрунтованим та таким, що суперечать іншим матеріалам справи й викликають інші обґрунтовані сумніви в їх правильності.

Суд звертає увагу, що:

(1)первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше;

(2) повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, зокрема, істотними можуть визнаватися порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб (п.п.10-11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (далі - Постанова).

Згідно зі ст.ст.22, 26 КПК України вимога справедливого судового розгляду не накладає на суд зобов`язання доручити складання експертного висновку або проведення будь-якого іншого слідчого заходу лише тому, що сторона подала клопотання про це. Якщо захист наполягає на тому, щоб суд заслухав свідка або прийняв інші докази (такі як, наприклад, висновок експерта) суди повинні вирішити, чи є необхідним або доцільним прийняти ці докази для розгляду під часу слухання справи.

На думку суду, захисник вказаної потреби не довів. Так, судом проаналізовано у межах розгляду зазначеного клопотання висновок експерта та встановлено, що експертиза проведена з дотриманням порядку її призначення, визначеного в КПК України на час вчинення дії.

Про істотні порушення, в розумінні п.11 зазначеної Постанови, також не йдеться, оскільки у клопотаннях захисника не вказується на обмеження прав обвинуваченої чи інших осіб, що також не вбачається судом.

Щодо того, чи існують достатні підстави вважати висновок необґрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи й викликає обґрунтовані сумніви в його правильності, то суд відхиляє ці аргументи захисника.

На думку суду, відсутні підстави вважати висновок неясним, так як він чітко викладений й має визначений, конкретний характер.

Отже, на думку суду, клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає, оскільки не містить у собі, у відповідності до ст. 332 КПК України, відомостей, передбачених ст. 242 КПК України, для з`ясування, яких саме обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, необхідно спеціальні знання, оскільки саме до компетенції суду, а не експерта, належить питання оцінки доказів з точки зору їх належності та допустимості, згідно положень ст. 94 КПК України, а саме докази мають оцінюватися судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення з урахуванням того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, а обставин, вказаних п. 3 ч. 2 ст. 332 КПК України, судом не встановлено.

Крім того, в ході судового розгляду даного кримінального провадження стороною захисту було заявлено клопотання про проведення криміналістичної експертизи речового доказу - ДВД-диску з записом подій, в задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 242, п. 1 ч. 1 ст. 244 КПК України експертиза проводиться, якщо для з`ясування обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

У ч. 2 ст. 242 КПК України передбачено перелік обставин, для встановлення яких проведення експертизи є обов`язковим. Водночас, призначення судової експертизи відео-, звукозаписів у кримінальному провадженні у відповідності до ч. 2 ст. 242 КПК України не є обов`язковим і може мати місце лише, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Доводи, якими захисник обґрунтовує необхідність призначення експертизи не вказують на наявність обставин, передбачених у ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 242 КПК України, які б зобов`язували суд призначити експертизу.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що носій інформації, долучений до кримінального провадження, містить електронні документи, створені не під час події кримінального правопорушення, а в інший час чи за інших обставин.

Обґрунтовані сумніви в достовірності інформації мають бути об`єктивними та аргументованими, з огляду на обставини конкретного кримінального провадження. Твердження сторони захисту щодо можливого здійснення технічного втручання і редагування аудіо-, відеозаписів, недостовірності відображеної на них інформації, мають спиратися на об`єктивні дані безсумнівного сприйняття таких фактів чи переконливо підтверджуватися іншими доказами у справі або обґрунтовуватися відповідними технічними висновками спеціалістів на засадах змагальності в кримінальному процесі. Об`єктивних даних про такі факти суду стороною захисту не надано. Отже, доводи сторони захисту є безпідставними.

Крім того, згідно з п.1.2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (із змінами і доповненнями), основними видами (підвидами) експертизи у тому числі є: криміналістична експертиза відео-, звукозапису (п. 1.2.1).

Відповідно до п. 20.1. розділу VI Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (із змінами і доповненнями), основними завданнями експертизи відеозвукозапису є: встановлення технічних умов та технології отримання відеозвукозапису; ототожнення особи за фізичними параметрами голосу; ототожнення особи за лінгвістичними ознаками усного мовлення.

Згідно з п. 20.3 розділу VI Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (із змінами і доповненнями), для встановлення технічних умов та технології отримання відеозвукозапису на дослідження надається: оригінальна фонограма; оригінальний пристрій, яким фонограма зафіксована; додаткове обладнання, яке використовувалось для запису фонограми, у повному складі: мікрофон, джерело живлення, прилади керування тощо; повні відомості про внесення конструктивних змін у пристрій запису та додаткове обладнання із зазначенням хронології таких змін та опис тракту запису від передавача (мікрофона, відеокамери) до приймача (технічного засобу фіксації) із зазначенням кількості каналів та інших технічних супутніх засобів.

Відповідно до дослідженого в судовому засіданні доказу - відеозапису події вчинення кримінального правопорушення з мобільного телефону, що міститься на диску, наданому слідчому безпосередньо на DVD-R диску.

Будь-яких відомостей про відповідний технічний засіб, за допомогою якого здійснювався відеозапис клопотання не містить. Більш того, протоколи огляду та перегляду відеозапису та постанови про визнання диску речовим доказом, який міститься в матеріалах справи, не містять інформації, які саме технічні засоби використовувались під час запису зазначеного відеофайлу.

До того ж, згідно з матеріалами кримінального провадження відповідні технічні засоби (мобільний телефон) речовими доказами у справі не визнані та їх ідентифікаційні ознаки суду не відомі.

Враховуючи викладене, на питання, які ставить у клопотанні захисник, судовий експерт не зможе надати відповідь, враховуючи відсутність оригінальної фонограми та оригінального пристрою на якому фонограма зафіксована.

Враховуючи викладене, не маючи інформації про відповідний технічний засіб, за допомогою якого здійснювався відеозапис, експерт буде позбавлений можливості провести відповідне дослідження, а призначення експертизи лише буде затягувати судовий розгляд.

До того ж, захисник на вирішення експерту просив поставити питання, чи є відеозапис оригіналом чи копією. У цьому зв`язку, суд вважає за необхідне зазначити, що електронні документи, якими у даному випадку є файли відеозапису, мають значні відмінності від паперових документів. Зокрема, електронний документ не має жорсткої прив`язки до певного матеріального носія інформації, тому один і той же документ (файл) може існувати у ідентичному вигляді на різних носіях. Аналогічні висновки сформовані у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 у справі № 554/5090/16-к. Таким чином, вирішення вказаного питання не потребує спеціальних знань.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання захисника про призначення у справі судової експертизи відеозаписів не підлягає задоволенню.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 та наявність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Кваліфікуючи дії обвинуваченої, суд також враховує правову позицію, Верховного Суду, викладену в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 05.04.2018 у справі №658/1658/16-к.

Зокрема, суд враховує, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати також як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Водночас, суд враховує, що у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує відповідно до ст. ст. 65-67 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості покарання, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. ст.66-67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані, що характеризують особу винної: раніше не судима; стан її здоров`я, - на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Статтею 128 КК України передбачено декілька альтернативних видів покарання. Враховуючи дані про особу обвинуваченої, конкретні обставини справи, положення ст. 56 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Щодо заявленого в судових дебатах представником потерпілого ОСОБА_6 клопотання про перекваліфікацію даного кримінального правопорушення з ст. 128 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України, суд зазначає наступне.

За змістом положень ч. 1 ст. 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 122 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Тобто, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати , але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому, питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне заподіяння тілесного ушкодження середньої тяжкості (ст. 122 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, які: 1) не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 122, але при цьому 2) є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (стаття 128 КК України) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого статтею 122 КК України, за умови якщо були заподіяні тяжкі чи середньої тяжкості тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Надаючи оцінку доводам представника потерпілого ОСОБА_6 наданих у судових дебатах щодо наявності в обвинуваченої умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , важкість яких встановлена як середньої тяжкості та вчинення злочину через необережність, вказані обставини судом перевірялись належним чином. Визначаючись із рішенням про відсутність умислу в діях ОСОБА_4 , суд враховує локалізацію, характер отриманих тілесних ушкоджень потерпілим, механізм їх утворення, обставини їх заподіяння, які підтверджуються показами як потерпілого, так і свідка ОСОБА_16 , взаємостосунки винної з потерпілим, які передували до вчинення злочину, суд приходить до висновку, що за таки фактичних обставин, дії ОСОБА_4 носили необережний характер у виді кримінального протиправної недбалості.

Крім того, потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 227 538 гривень 74 копійки, з яких 166 538 гривень 74 копійки витрати на лікування та 61 000 гривень 00 копійок упущена вигода, та моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень 00 копійок. В обґрунтування даного позову потерпілий посилається на те, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченої він отримав тілесні ушкодження, тривалий час лікувався та після лікування отримав третю групу інвалідності довічно.

Згідно з положеннями статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною першоюстатті 81 ЦПК України визначено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вивчивши цивільний позов, суд дійшов висновку, що заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 майнової шкоди в розмірі 166 538 гривень 74 копійки (витрат, понесених на лікування) підлягає задоволенню, оскільки внаслідок її неправомірних дій потерпілий отримав тілесні ушкодження, та такі витрати потерпілого підтвердженні відповідними чеками, які за часом співпадають з періодом перебування потерпілого на лікуванні.

Згідно з положеннями, викладеними в ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Судом установлено, що діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого останній пережив фізичний біль, вимушений був пройти курс лікування, чим був порушений його звичний спосіб життя, після чого йому було встановлено третю групу інвалідності довічно.

Тому, виходячи з вищевикладеного, враховуючи характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 100 000 гривень. В інший частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одним з різновидів збитку є упущена вигода, яка уявляє собою недотриманий обґрунтовано очікуваний і запланований прибуток, який би особа отримала у разі, якби не виникли певні обставини, від неї незалежні.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Неодержаний дохід (упущена вигода) це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Оскільки потерпілим ОСОБА_7 належними та допустимими доказами не доведено існування упущеної вигоди, не доведено реальної можливості отримання, а також і не доведено не отримання останнім за своїм місцем роботи прибутків в сумі 61 000 гривень 00 копійок, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати згідно матеріалів кримінального провадження складають 2672 гривні 00 копійок за проведення судово-медичної експертизи (висновок експерта № 042-2143-2023 від 05.03.2024 року). Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.100, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 166 538 (сто шістдесят шість тисяч п?ятсот тридцять вісім) гривень 74 копійки.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичної експертизи в розмірі 2 672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) гривні 00 копійок.

Речові докази: CD-R диск, на якому міститься відеозапис події, яка сталась 15.07.2023 року, який розміщено на веб-сайті, а саме телеграм каналі «ІНФОРМАЦІЯ_5», CD-R диск, на якому міститься аудіозапис виклику екстреної медичної допомоги від 15.07.2023 року, CD-R диск, на якому міститься аудіозапис звернень, які надійшли на спеціальну лінію «102» ГУ НП в м. Києві від 15.07.2023 року - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, потерпілому та його представнику, обвинуваченій та її захиснику. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий суддя