Провадження № 1-кс/161/4776/25
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

м. Луцьк 18 серпня 2025 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , слідчого ТУ ДБР у Волинській області ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту,

В С Т А Н О В И В :

Власник майна ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту, в порядку ст.174 КПК України, в межах кримінального провадження №0000252 від 01.04.2024 року, накладеного ухвалами слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 14.01.2025 та 15.01.2025, зокрема:автомобіля «ЗИЛ 131» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтва про його реєстрацію серії НОМЕР_2 , грошових коштів: купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 24 штук, купюрами номіналом по 50 Євро в кількості 66 штук, купюрою номіналом 200 Євро, купюрами номіналом по 100 Євро в кількості 5 штук, купюрами номіналом по 20 Євро в кількості 29 штук, купюрами номіналом по 1000 гривень в кількості 273 штук, купюрами номіналом по 500 гривень в кількості 554 штук, купюрами номіналом по 200 гривень в кількості 200 штук, купюрами номіналом по 100 гривень в кількості 100 штук, зошита на 600 аркушів з чорновими записами, мобільного телефону „Redmi Note 10S" (IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 ) з абонентським номером НОМЕР_5 , три бензопили „Husqvarna Special 365", одну бензопилу „Dnipro-M", свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_7 , ключі від автомобіля „ЗИЛ 130ЕТ", автомобіль „ЗИЛ 130ЕТ" реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 .

Клопотання мотивує тим, що арештоване майно належало її чоловіку ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (свідоцтво про смерть НОМЕР_9 ), в зв`язку з чим постановою прокурора 30.07.2025 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000252 від 01.04.2024 щодо нього, - закрите на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України. В зв`язку з цим просить клопотання задовольнити та скасувати арешт на належне їй, як спадкоємцю після смерті чоловіка, майно.

Представник власника майна в судовому засіданні клопотання підтримав повністю, просив його задовольнити.

Слідчий та прокурор, кожен зокрема, щодо задоволення клопотання заперечували, оскільки досудове розслідування у вказаному провадженні триває, наразі виконуються вимоги ст.290 КПК України, усі вилучені речі визнані речовими доказами.

Перевіривши матеріали клопотання та дослідивши додані докази, приходжу до висновку, що клопотання підлягає до часткового задоволення.

Так, згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.1 абз.2 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що ТУ ДБР у Волинській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000252 від 01.04.2024 року.

Ухвалами Маневицького районного суду Волинської області від 14.01.2025 та 15.01.21014, в межах даного провадження, накладено арешт на майно належне ОСОБА_7 , перелік якого вказаний в ухвалах.

Прокурором відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 30.07.2025кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000252 від 01.04.2024 року відносно ОСОБА_7 - закрито, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

При прийнятті рішення про закриття вказаного провадження не вирішено питання про скасування арешту на належне ОСОБА_7 майно.

Встановлено, що ОСОБА_7 помер - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 .

Відповідно до довідки про склад спадкоємців №239/01-16 від 11.04.2025, згідно відомостей спадкової справи, станом на 11.04.2025 року, спадкоємцем, яка прийняла спадщину є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно ч.3 ст.174 КПК України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулює порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020, окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу).

У разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрито відповідною постановою, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. КПК встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 17 ч. 1 ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

За приписами ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

Виходячи із системного тлумачення зазначених норм, враховуючи, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, незаконність набуття права власності на належне йому майно не встановлено, тому арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 14.01.2025 та 15.01.2025, а саме: автомобіль „ЗИЛ 131", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 на автомобіль „ЗИЛ 131", грошові кошти купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 24 штук, грошові кошти купюрами номіналом по 50 Євро в кількості 66 штук, грошові кошти купюрою номіналом 200 Євро, грошові кошти купюрами номіналом по 100 Євро в кількості 5 штук, грошові кошти купюрами номіналом по 20 Євро в кількості 29 штук, грошові кошти купюрами номіналом по 1000 гривень в кількості 273 штук, грошові кошти купюрами номіналом по 500 гривень в кількості 554 штук, грошові кошти купюрами номіналом по 200 гривень в кількості 200 штук, грошові кошти купюрами номіналом по 100 гривень в кількості 100 штук, мобільний телефон „Redmi Note 10S" (IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 ) з абонентським номером НОМЕР_5 , три бензопили „Husqvarna Special 365", одну бензопилу „Dnipro-M", свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_7 ключі від автомобіля „ЗИЛ 130ЕТ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , автомобіль „ЗИЛ 130ЕТ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , - слід скасувати.

Одночасно, з пояснень слідчого та прокурора вбачається, що вилучене під час обшуку за місцем проживання майно - зошит на 600 аркушів з чорновими записами, має значення речового доказу щодо доведення винуватості інших осіб у межах даного кримінального провадження (яке здійснюється щодо кількох осіб), він не має майнової цінності для спадкоємця - ОСОБА_5 , представник якої у судовому засіданні не заперечував щодо продовження його арешту, тому у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.174 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 14.01.2025 та 15.01.2025 - задовольнити частково.

Арешт, накладений на майно ухвалами слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 14.01.2025 та 15.01.2025, а саме: автомобіль „ЗИЛ 131", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 , грошові кошти: купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 24 штук, купюрами номіналом по 50 Євро в кількості 66 штук, купюрою номіналом 200 Євро, купюрами номіналом по 100 Євро в кількості 5 штук, купюрами номіналом по 20 Євро в кількості 29 штук, купюрами номіналом по 1000 гривень в кількості 273 штук, купюрами номіналом по 500 гривень в кількості 554 штук, купюрами номіналом по 200 гривень в кількості 200 штук, купюрами номіналом по 100 гривень в кількості 100 штук, мобільний телефон „Redmi Note 10S" (IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 ) з абонентським номером НОМЕР_5 , три бензопили „Husqvarna Special 365", одну бензопилу „Dnipro-M", свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_7 , ключі від автомобіля „ЗИЛ 130ЕТ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , автомобіль „ЗИЛ 130ЕТ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 - скасувати.

В частині скасування арешту на майно - зошит на 600 аркушів з чорновими записами - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1