ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2369/25 Справа № 192/1032/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням в порядку ст. 82 КК України.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що за тривалий період відбування покарання до засудженого було застосовано лише два заохочення - 04 липня 2024 року та 14 квітня 2025 року, тобто вони не мають системного характеру. Інші відомості, які вказували б на досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального покарання до повного його відбуття, також відсутні.

З наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього положення ст. 82 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що за час відбування став на шлях виправлення, має заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, зазначивши про наявність заохочень та своє виправлення; вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, та для особи, що вчинила умисний тяжкий злочин, є можливою після відбуття не менше половини строку покарання.

Заміна невідбутої частини покарання на більш м`яку можлива лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є виправлення особи, а висновок суду про доведеність такої обставини повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримано. Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні положень ст. 82 КК України, суд апеляційної інстанції вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що засуджений ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року, яким його засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України, на підставі ст. 72 КК України зараховано строк покарання строком попереднього ув`язнення з часу його затримання, тобто з 26.04.2022, до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно довідки з особової справи, початок строку відбування покарання 09.05.2023 року, кінець строку 26.04.2027 року (а.с. 12).

За час відбування покарання ОСОБА_7 має два заохочення, датовані 04 липня 2024 року та 14 квітня 2025 року, у виді подяки за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не має (а.с. 22). Відтак заохочення, застосовані до засудженого, не мають системного характеру, є епізодичними та розділені значним проміжком часу.

Окрім того, 08 листопада 2024 року комісією установи покарання засудженому відмовлено у направленні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням як такому, що не став на шлях виправлення.

Погоджуючись з думкою суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що матеріалами справи та доводами апелянта не підтверджується достатньою мірою, що засуджений ОСОБА_7 дійсно став на шлях виправлення, а отже не є доведеною і наявність підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути неповноту судового розгляду не встановлено, а доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим остання задоволенню не підлягає, а ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року, про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4