Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001485 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого:

1) вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 05.10.2023 за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 20.09.2024 за ч.1 ст.127 КК України із застосуванням ст.69 КК України

на 240 годин громадських робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.12.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким: призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.09.2024, більш суворим, призначеним цим вироком, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.10.2023, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно. Також прокурор просить виключити з вироку обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував ч.4 ст.70 КК України, і призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Так, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 25 серпня 2023 року до ухвалення вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.09.2024, а тому, суд повинен був призначити покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, шляхом повного чи часткового складання призначених покарань з урахуванням вказаного вироку.

Не погоджується прокурор і з тим, що суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття. У вироку не наведено обставин, які б вказували на реальний осуд обвинуваченим своїх дій, і натомість вбачається, що визнання ним вини є наслідком сукупності об`єктивних доказів, які беззаперечно доводять його винуватість. Іншою причиною визнання ОСОБА_7 вини є суворість покарання відповідно до санкції ч.4 ст.185 КК України та бажання його уникнути. Тож, суд формально ототожнив щире каяття з визнанням вини. Крім того, суд належним чином не врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, посягнувши на одне з фундаментальних прав у демократичному суспільстві - право власності, а також особу ОСОБА_7 , який судимий, в тому числі за вчинення тяжкого злочину, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, негативно характеризується, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи потерпілого та обвинуваченого, які просили вирок суду залишити без змін, вважаючи, що суд призначив справедливе покарання; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 22 серпня 2023 року ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав разом з матір`ю ОСОБА_9 , пересвідчився, що за його діями ніхто не спостерігає, і шляхом вільного доступу, діючи в умовах воєнного стану, повторно таємно викрав золотий перстень вагою 9 г вартістю 13 958 гривень 55 копійок, який належав ОСОБА_6 і який останній залишив на зберіганні своїй матері ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, того ж дня заклавши його в ПТ "Ломбард "Столичний" і К", що за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 10/2, за що отримав грошові кошти, які витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 13 958 гривень 55 копійок.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочини, особу винного, який судимий за корисливий злочин, не має негативних характеристик за місцем проживання, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Підстав вважати, що покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є явно несправедливим через м`якість і відповідно призначати ОСОБА_7 покарання на строк 6 років, як це просить прокурор, колегія суддів не вбачає.

Необґрунтованими є і доводи, що суд неправильно врахував щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання. Від затримання і до апеляційного розгляду ОСОБА_7 визнавав свою вину та давав показання про обставини вчинення ним крадіжки. Дійсно, визнання обвинуваченим провини і щире каяття не є тотожними поняттями. Проте в даному випадку визнання обвинуваченим провини є складовою щирого каяття. Сукупність доказів, які беззаперечно доводять вину ОСОБА_7 , наслідком яких, як вважає прокурор, є визнання вини, судом не досліджувалась і не оцінювалась, оскільки кримінальне провадження розглядалося в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. До того ж, щире каяття зазначено в обвинувальному акті як обставина, яка пом`якшує покарання.

А тому оцінка прокурором визнання вини як способу уникнути суворого покарання є виключно припущеннями.

Разом з тим, доводи прокурора, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, є слушними.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні 22 серпня 2023 року, тобто до постановлення вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.09.2024, яким він засуджений за ч.1 ст.127 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 240 годин громадських робіт і яким ухвалено вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.10.2023, яким він же засуджений за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно.

А тому остаточне покарання йому має бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування закону, який не підлягає застосуванню, що навіть формально дає можливість застосувати більш суворе покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, згідно зі ст.ст.413, 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції з призначенням йому остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України і часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує загальні засади призначення покарання, які взяв до уваги суд першої інстанції, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, покарання такого ж виду і на той самий строк, як його призначив суд першої інстанції.

Призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, менш суворе покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин належить поглинути більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 років, призначеним цим вироком. Що стосується вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.10.2023, яким ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України, то його належить виконувати самостійно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2024 року, більш суворим, призначеним цим вироком, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 14 травня 2025 року.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 грудня 2024 року по 13 травня 2025 року включно.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

В умовах дії воєнного стану після проголошення резолютивної частини вироку його повний текст обов`язково вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3