В И Р О К

Іменем України

№ 610/107/24 № 1-кп/610/22/2025
м. Балаклія02 травня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця: с. Гроза Шевченківського району Харківської області; зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з професійною освітою; одруженого, має на утриманні неповнолітню дочку 2008 р.н.; офіційно не працевлаштованого; рнокпп НОМЕР_1 ; раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

Протягом 2022-2023 років, за адресою: Харківська область, Ізюмський район, на території Балаклійської громади, поблизу м. Балаклія, більш точні дата, час та місце не встановлені, ОСОБА_8 знайшов і привласнив вибухову речовину метальної дії нітроцелюлозний (бездимний) одноосновний порох. Без передбаченого законом, Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, дозволу умисно придбав та зберігав його за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до вилучення поліцією в ході обшуку 01.11.2023 пороху загальною вагою 205 грам.

В суді обвинувачений винуватим себе визнав частково. Пояснив, що перед самим новим 2023 роком, а потім у вересні 2023 року з військових позицій привозив додому ящики. У них знаходилась речовина, яку ідентифікували як порох, показував його військовим і вони підтвердили. Усю знайдену за 2 рази речовину розсипав у кришку і у банку, які потім виявили при обшуку. Вдома розпалювали ним піч, дружина казала, що ним можна лікувати тварин. Передбаченого законом дозволу на придбання та зберігання пороху не мав і не має. Не розумів що це протизаконно. За порох забув до проведення у нього вдома обшуку. У його присутності поліція виявила та вилучила той порох. Йому інкримінується вага пороху 205 грам, але він не згодний, вважає що його було 185-190 грам, у зважуванні під час обшуку йому відмовили.

Судовим розглядом встановлено наступне.

Частина 1 ст. 263 КК України (в редакції станом на дату припинення кримінального правопорушення 01.11.2023 та на дату постановлення вироку) передбачає відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу .

Суспільна небезпечність незаконного поводження з вибуховими речовинами полягає в тому, що воно створює сприятливі умови для вчинення кримінальних правопорушень з їх використанням.

Об'єктивна сторона цього кримінального правопорушення полягає у придбанні, зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Порядок поводження зі зброєю, в тому числі підстави і процедуру одержання спеціальних дозволів на її придбання, носіння і зберігання, на даний час установлено Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622.

Зазначені Положення та Інструкція, зміст яких не суперечить Конституції України та іншим нормативно-правовим актам вищого рівня, у контексті застосування статті 263 КК України і охоплюються поняттям «закон».

Предметом цього кримінального правопорушення є вибухові речовини. Порох належить до вибухових речовин.

Під незаконним придбанням вибухових речовин слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Під незаконним зберіганням вибухових речовин розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Суб'єктом кримінального правопорушення може бути будь-яка особа, якій виповнилося 16 років.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується тільки прямим умислом.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір та бажання так діяти, а саме досягти мети - придбання та зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює усі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності).

Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

01.11.2023 року, на підставі ухвали слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 27.10.2023, за місцем проживання ОСОБА_8 слідчим проведений обшук. На запитання слідчого про наявність зброї, заборонений речей ОСОБА_8 надав негативну відповідь. Проте у господарчому приміщенні, у ящику стола знайдено полімерну кришку для банки, а під навісом на тумбі знайдено скляну банку, в яких зберігалися предмети циліндричної форми темно-коричневого кольору. Там же, під навісом, та тумбі знайдено один подібний циліндр, який помістили у вказану банку з такими ж. Поліцейський поставив банку з вмістом на підлогу, невдовзі її перекинули на підлогу, а розсипаний вміст знову зібрали у банку. Знайдене було упаковано у поліцейські сейф-пакети (т. 1 а.с. 50-56).

Такі предмети у народі називали порохом «семидирка», за кількістю отворів у циліндрах, яких у них по 7-м.

З відеозапису обшуку убачається, що обвинувачений, поняті не заперечували його результати, не посилалися, що вилучено було більше ніж виявлено, досипано, підмінено тощо, таких дій з відеозапису слідчої дії не встановлено.

Після дослідження відеозапису обшуку обвинувачений визнав, що він з понятими був поруч у місці обшуку. Порох він знайшов на колишніх військових позиціях та приніс його додому. При ньому порох не зважувався, тому він не згодний з його вагою у обвинуваченні.

За відібраними зразками речовин з вилучених під час обшуку проведено судову експертизу, за висновком експерта від 15.11.2023 надані на дослідження речовини є вибуховими речовинами метальної дії нітроцелюлозними (бездимними) одноосновними порохами. Надані на дослідження речовини здатні до хімічного перетворення шляхом швидкого згоряння з ефектом вибуху при знаходженні їх в замкнутому просторі (т. 1 а.с. 57-69).

Речові докази були досліджені в суді безпосередньо. При приблизному зважуванні вага речовини в упаковці склала порядку 212 грамів. При цьому слід врахувати, що для проведення експертизи з них було відібрано 2 зразки вагою до 5 грамів кожний.

Свідок обвинувачення ОСОБА_10 в суді пояснив, що був понятим при проведенні обшуку вдома у обвинуваченого. У двох місцях знайшли речовини, схожі на порох, які упакували в пакети, розписалися на пояснювальній бирці. Весь час був присутнім у місці обшуку. Бачив як розсипали вказану речовину з банки та зібрали її назад. У півлітровій банці речовини було приблизно пів-банки.

Свідок обвинувачення ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 237-240). Суд не може прийняти як доказ показання цього свідка, надані ним слідчому. Оскільки кримінальним процесуальним законодавством України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки показаннями свідка, якого безпосередньо не допитував під час судового засідання, лише у разі коли вказані особи були допитані слідчим суддею в порядку передбаченому ч. 1 ст. 225 КПК України.

Свідок обвинувачення ОСОБА_12 в суді пояснив, що був понятим при проведенні обшуку вдома у обвинуваченого. Понятих було 2-є, він постійно був присутній у місці обшуку. У банці та у кришці знайшли речовини, схожі на порох, які упакували в пакети, розписалися на пояснювальній бирці.

Свідок обвинувачення ОСОБА_13 в суді пояснив, що як слідчий проводив обшук вдома у обвинуваченого. Коли під навісом знайшли скляну банку з речовиною, схожою на порох, то хтось з поліцейських перекинув банку і вміст розсипався на підлогу, після чого її зібрали назад. Вилучене упакували та опечатали.

Свідок обвинувачення ОСОБА_14 в суді пояснив, що як оперативний працівник поліції був залучений слідчим до проведення обшуку вдома у обвинуваченого. У кришці та у скляній банці знайшли речовину, схожу на порох. З вказаної банки вміст частково розсипався на підлогу, його зібрали назад. Вилучені предмети були опечатані.

Свідок обвинувачення ОСОБА_15 в суді пояснив, що як оперативний працівник поліції був залучений слідчим до проведення обшуку вдома у обвинуваченого. Коли виявили скляну банку з речовиною, схожою на порох, то він випадково зачепив банку, вона перекинулася на підлозі і її вміст частково розсипався. Він зібрав речовину назад у банку.

Свідок обвинувачення ОСОБА_16 в суді пояснив, що як спеціаліст-криміналіст поліції був залучений слідчим до проведення обшуку вдома у обвинуваченого. У скляній банці та у кришці для банки знайшли речовину, схожу на порох. Поліцейський ОСОБА_15 зачепив вказану банку і її вміст розсипався на підлогу, який зібрали назад у банку.

Свідок обвинувачення ОСОБА_17 в суді пояснив, що у жовтні 2023 року в лісопосадці бачив обвинуваченого на автомобілі, завантаженому ящиками. Іншого разу бачив обвинуваченого на автомобілі з ящиками на даху. Ящики зеленого кольору, схожі на військові, з-під боєприпасів. У тій місцевості раніше розташовувалися бойові позиції окупантів.

Свідок захисту ОСОБА_18 в суді пояснив, що дізнавшись, що у обвинуваченого можуть бути запчастини на танк, приїхав до нього додому. У дворі сфотографував динамічну броню, але вона виявилася пошкодженою та непридатною.

За повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинувачений проходив строкову військову службу з 23.11.1995 року по 13.05.1997 року (т. 1 а.с. 100).

Фактичні обставини справи свідчать про наступне:

ОСОБА_8 на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення було 45 років, він мав достатній життєвий досвід, є дорослим чоловіком, у 1995-1997 роках проходив строкову військову службу, тому розумів, що речовина, яку він зберігав вдома, є порохом. Також розумів, що обіг пороху є обмеженим, оскільки він згоряє з ефектом вибуху при знаходженні у замкнутому просторі, є вибуховою речовиною метальної дії, якою споряджаються боєприпаси, обіг яких також є обмеженим. Є загальновідомим, що вони не знаходяться у вільному доступі, їх не можливо придбати у магазині, як інші товари. Обвинувачений вчинив обдумані дії зібрав порох з військових ящиків, розфасував його у полімерну кришку для банки та скляну банку, зберігав їх у різних місцях, не позбувся, органам влади добровільно не здав протягом приблизно року, що вказує на очевидний умисел на зберігання з часу його придбання. Не видав порох на запитання слідчого про наявність зброї, заборонених речей перед фактичним початком обшуку.

Судом встановлено, що поведінка обвинуваченого беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на придбання та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Суд враховує, що обвинувачений не заперечує того, що вилучені під час обшуку у нього вдома речовини є порохом, а оспорює його вагу.

Суд безпосередньо дослідивши речовий доказ встановив, що його кількість не є очевидно малозначною.

Більш того, за обставин справи вага пороху не впливає на кримінально-правову кваліфікацію вчиненого, не виключає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки вона не є елементом його складу.

Позицію обвинуваченого з часткового невизнання вини і обставин кримінального правопорушення суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності. Проте враховує і наявність у обвинуваченого хронічного психічного захворювання, яке може впливати на такі його сприйняття та поведінку.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 17 КПК України, формулюючи обвинувачення, визнане доведеним, суд зазначає час та місце кримінального правопорушення покладаючись на показання самого обвинуваченого.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку визнає їх достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

На переконання суду винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом. Можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 1 ст. 263 КК України як

придбання, зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Разом з тим, з огляду на дискреційні повноваження, суд також вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

За правилами ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов'язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуальновольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Обвинувачений: раніше не судимий; за місцем проживання характеризується позитивно, за недоведеністю протилежного; не перебуває на обліках у нарколога, органі з питань пробації; одружений, має на утриманні неповнолітню дочку 2008 р.н.; офіційно не працевлаштований; на даний час йому 47 років (т. 1 а.с. 56-83, 92).

Перебуває на обліку у психіатра. За висновком судово-психіатричного експерта від 12.12.2023 страждає на хронічне психічне захворювання у формі органічного розладу особистості, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На час кримінального правопорушення перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до свого психічного стану не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (т. 1 а.с. 85-88).

Згідно досудової доповіді органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства та окремих осіб оцінюються як середні, можливе виправлення без ізоляції від суспільства (т. 1 а.с. 29-33).

Проте оцінюючи досудову доповідь суд визнає її частково необ'єктивною в частині оцінки ризиків, які вважає мінімальними, незначними, з огляду на позитивну особу обвинуваченого, обставини, які враховуються при призначенні покарання.

Відсутні обставини, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Визначаючи вид та розмір покарання суд також виходить з того, що обвинувачений хоча і вчинив тяжкий злочин, однак ці його дії не призвели до негативних наслідків, він до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, утримує неповнолітню дитину, в цілому є позитивною особою, існує мінімальний ризик вчинення повторного кримінального правопорушення і небезпеки для суспільства та окремих осіб.

Тому обвинуваченому можливо дати шанс на виправлення без призначення покарання у виді реального позбавлення волі.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити у дещо перевищуючому мінімальний розмірі санкції, при застосуванні ст. 75, 76 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням, також на дещо перевищуючий мінімальний термін, і покладанням обов`язків. Вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням не несе для обвинуваченого позитивних наслідків у майбутньому, оскільки він буде особою, яка матиме судимість із певними юридичними наслідками, при цьому відповідно до вимог ст. 76 КК протягом двох років має виконувати покладені на нього обов`язки, тобто перебувати під тягарем кримінальної відповідальності за їх невиконання.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, стягнути з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1)ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, призначивши йому покарання 4 роки позбавлення волі.

2)На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

3)У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

4)Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 02.05.2025.

5)Після набрання вироком законної сили речові докази: порох та елементи динамічного захисту, які зберігаються у військовій частині НОМЕР_2 передати на потреби Сил оборони України, а у разі непридатності знищити.

6)Процесуальні витрати у загальній сумі 4780 гривень за проведення судових експертиз стягнути на користь держави з ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1