УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 рокуСправа № 495/6083/25
Номер провадження 1-кс/495/1652/2025

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Білгород-Дністровської спеціальної прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котовське, Вільшанського району Кіровоградської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу та перебував на посаді номера обслуги мінометного відділення 2 роти морської піхоти НОМЕР_1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «матрос»,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2025 року слідчий СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 ,звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженним прокурором Білгород-Дністровської спеціальної прокуратури у військовій та оборонній сфері клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні слідчим зазначено, що слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001040 від 30.07.2025 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинені щодо декількох осіб з корисливих мотивів.

Встановлено, що ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на посаді номера обслуги мінометного відділення 2 роти морської піхоти НОМЕР_1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , який самовільно залишив військову частину, знаючи про обмеженням права виїзду громадян чоловічої статті віком від 18 до 60 років з України, у невстановлений під час досудового розслідування час та місце однак не пізніше 23.07.2025, прийняв для себе рішення з корисливих мотивів організовувати незаконне переправлення чоловіків призовного віку через державний кордон України, за грошову винагороду.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний корисливий умисел, направлений на організацію незаконного переправлення чоловіків призовного віку через державний кордон України за грошову винагороду, ОСОБА_4 , діючи умисно, через своїх знайомих підшукував осіб, які виявили намір незаконно перетнути державний кордон України.

Надалі, діючи з тих же мотивів та спонукань, 23.07.2025 приблизно о 18:00 ОСОБА_4 зустрівся з раніше не знайомим ОСОБА_7 на території парку імені Тараса Григоровича Шевченка в м. Одеса, де під час зустрічі повідомив, що послуга з незаконного переправлення через державний кордон України буде коштувати 5000 доларів США, та подальші вказівки з приводу перетину державного кордону будуть надані після наявності у ОСОБА_7 грошових коштів.

В свою чергу ОСОБА_7 , розуміючи протиправність дій ОСОБА_4 звернувся до правоохоронних органів та в подальшому діяв в рамках конфіденційного співробітництва.

Далі, 07.08.2025 ОСОБА_4 перебуваючи неподалік від залізничного вокзалу, що розміщений за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова, 27, поторно зустрівся з ОСОБА_7 та провів інструктаж з приводу перетину державного кордону України, під час якого пояснив, як себе поводити та що говорити у разі викриття останніх правоохоронними органами, також повідомив що перетин кордону відбудеться 09.08.2025 або 10.08.2025.

Після цього, 09.08.2025 о 11 годині 41 хвилина, ОСОБА_4 , під час чергової зустрічі з ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік від вищевказаного залізничного вокзалу, попросив останнього надати йому завдаток за організацію переправлення через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, а ОСОБА_7 в свою чергу, діючи відповідно до вказівки ОСОБА_4 , того ж дня приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебуваючи на перехресті вулиць Плавневої та Лесі Українки в м. Білгород-Дністровський, передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 2000 гривень, в якості часткової оплати організації незаконного перетину державного кордону України.

В подальшому, ОСОБА_4 розуміючи, що для безпосередньої доставки до прикордонної зони особи необхідний транспорт, 10.08.2025 приблизно о 00 годин 00 хвилин попросив свого знайомого ОСОБА_8 , (який не був обізнаний про злочинний план ОСОБА_4 ), на належному йому автомобілі марки «KIA CARNIVAL» з номерним знаком НОМЕР_3 , підвезти його та ОСОБА_7 в прикордонну зону, що розміщена між населеними пунктами Старокозаче Білгород-Дністровського району та Удобне Біляївського району Одеської області.

Надалі, ОСОБА_4 реалізуючи свій кримінально-протиправний корисливий умисел, направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами та вказівками, наданням засобів, діючи умисно, 10.08.2025 приблизно о 11 годині 46 хвилин на автомобілі марки «KIA CARNIVAL» з номерним знаком НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 приїхав за адресою: АДРЕСА_2 , де забрав ОСОБА_7 , вказавши сідати в салон автомобіля, після чого надав вказівку ОСОБА_8 рухатися в напрямку прикордонної зони, що розміщена неподалік від автомобільної дороги сполученням Удобне-Старокозаче. Під час руху в бік державного кордону України ОСОБА_4 провів інструктаж з приводу незаконного перетину державного кордону України, а саме пояснив ОСОБА_7 про необхідність дочекатись вечірньої пори доби у посадці та здійснити перетин державного кордону поза межами встановлених пунктів пропуску.

Цього ж дня, о 13 годині 00 хвилин на автомобільній дорогі сполученням Удобне-Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, на відстані близько 800 метрів від лінії державного кордону України

ОСОБА_4 затриманий працівниками правоохоронного органу а його протиправна діяльність припинена.

Так, 10.08.2025 ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Встановивши наявність достатніх доказів, 11.08.2025, слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами та вказівками, наданням засобів, вчинені з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 Кримінального кодексу України.

Обґрунтування повідомленій підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_7 ;

- протоколом затриманням ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України;

- обшуком автомобіля;

- іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за яке передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.

Беручи до уваги викладене, на теперішній час існує наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб зашкодити кримінальному провадженню.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі підозрюваного та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Обирати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Заставу у виключних випадках може бути застосовано, визначивши розмір застави, який здатний забезпечити виконання особою покладених на нього обов`язків, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення та ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

За таких обставин, зазначені в клопотанні ризики впливати на свідків, знищити або приховати речові докази, інших співучасників кримінального правопорушення, переховуватися від органу досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення є належно обґрунтованими.

У провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому суд має оцінити суворість можливого покарання ОСОБА_4 особу підозрюваного, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається в розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, з урахуванням того, що особа, ймовірно, неодноразово з корисливих мотивів займалась діяльністю щодо організації незаконного перетину державного кордону та отримувала доходи від такої діяльності, орган досудового розслідування вважає, що застава в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, та вважає за доцільне визначити розмір застави у 200 прожиткового мінімуму для працездатних, як достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 знаючи, що він підозрюється у скоєнні тяжкого злочину за організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за яке передбачене покарання, у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, а також вчинене в умовах воєнного стану, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від органу досудового розслідування, із урахуванням вагомих доказів його обізнаності про форми і методи незаконного перетину державного кордону України, місць обходу прикордонних патрулів та місцевості зон прикордонного контролю на території Одеської області, є великий ризик самостійного безперешкодного виїзду ОСОБА_4 за межі України.

У провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

На підставі наведеного слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засідані визнав обставини викладенні у клопотанні, просив надати йому можливість повернутися на службу.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що обґрунтованість підозри стороною захисту не оспорюється, підозрюваний визнає свою вину та співпрацює зі слідством. Наголосив, що заявлені стороною обвинувачення ризики не доведені, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, фактично відсутні. Крім того, захисник висловив заперечення щодо визначеного розміру застави, вказавши, що він суперечить правовим позиціям Верховного Суду, оскільки винятки, які б виправдовували встановлення такого розміру, у клопотанні не наведені та не доведені, а викладені обставини носять характер припущень. Також зазначив, що матеріальне становище підозрюваного є скрутним, останній є військовослужбовцем, який брав участь у захисті держави. Просив суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів.

Вивчивши матеріли клопотання, заслухавши думку всіх учасників судового процесу, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001040 від 30.07.2025 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинені щодо декількох осіб з корисливих мотивів.

10.08.2025 ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

11.08.2025, слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами та вказівками, наданням засобів, вчинені з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 Кримінального кодексу України.

Обґрунтування повідомленій підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_7 ;

- протоколом затриманням ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України;

- обшуком автомобіля;

- іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

За твердженням слідчого, існує наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб зашкодити кримінальному провадженню та при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам.

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно зі ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Так, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04) Справа від 21.04.2011 йдеться, що суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

З урахуванням конкретних обставин справи та практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, обрання стосовно підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не передбачає необхідності щодо подання чітких доказів, про що сказано у рішенні Європейського суду з прав людини «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v Italy) (ріш.), 9627/81, 14 березня 1984, DR 37, 15 «3. Комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою».

Про те саме йдеться й у рішенні ЄСПЛ «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v United Kingdom), 14310/88, 28 жовтня 1994 р. Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоювідносно підозрюваного ОСОБА_4 , суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, слідчий суддя враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та існування ризиків можливого ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду і в тому числі перешкоджання ним кримінальному провадженню, суд з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Вказане вище дає підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Між тим, аналізуючи скоєний злочин та особу підозрюваного, його відношення до скоєного, слідчий суддя дійшов до висновку про можливість визначення розміру заставидостатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом (ч.3 ст.183 КПК України).

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, оскільки кримінальне правопорушення, у скоєні якого підозрюється ОСОБА_4 вважається тяжким, розмір застави щодо нього не може перевищувати вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, слідчий суддя не вбачає виключних обставин, що застава у зазначених межах п.2 ч.5 ст.182 КПК України не здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 у тяжкому злочині, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, покладених на нього обов`язків.

Майновий стан підозрюваного ОСОБА_4 не встановлює можливості сплати застави у визначеному слідчим розмірі, а саме у сумі 605 600 грн. (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень. Крім того, розмір неправомірної матеріальної вигоди, зазначений у повідомленні про підозру становить 5000 доларів США, а сума отримана підозрюваним ОСОБА_4 , як часткова оплата організації незаконного перетину державного кордону України складає 2000 грн, що не є співмірним з розміром застави, визначеним у клопотанні слідчого.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити зазначенні у клопотанні дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню досудового розслідування та правосуддю у розумні строки, незаконно впливати на свідків, з урахуванням тяжкості покарання, обставин, які обґрунтовують неможливість запобігання зазначеним у клопотанні ризикам, які на даний час існують, та з метою забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, а також враховуючи майновий і сімейний стан підозрюваного та відсутність виключних обставин, для того, щоб виходити за межі встановленого чинним законодавством розміру застави, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, передбаченних ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 206, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчий ізолятор», строком на 60 діб, з 10.08.2025 року (з моменту затримання) до 08.10.2025 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в розмірі 80-ти (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн.), що станом на 11.08.2025 року складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Ізмаїльській слідчий ізолятор».

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- з`являтися до слідчого, прокурора, суду за викликом;

- утримуватись від можливого спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

У разі внесення застави роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме те, що застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 15.08.2025 року об 11:00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_9