КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/2864/25-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1954/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпус Сіті Інвест" на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0002796 від 23.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 .

Накладено арешт на нерухоме майно (будівлі і споруди), розміщені на земельній ділянці з кадастровим № :63:324:0004, загальною площею 112 853,4 м. кв. та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00, що на праві власності належать ТОВ «КОРПУС СІТІ ІНВЕСТ» (), шляхом заборони відчуження та розпорядження означеним майном, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту вказаного нерухомого майна.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "Корпус Сіті Інвест" подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою повністю відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги з доповненнями тим, що не існує обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та не існує достатніх доказів, що вказують на обґрунтованість кримінального провадження №0002796 від 23.12.2024, що саме по собі унеможливлювало застосування виняткового заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту.

Апелянт зазначає, що прокурор не обґрунтував необхідності накладення арешту на майновий комплекс Товариства, а самого лише посилання на формальне визнання нерухомого майна речовим доказом недостатньо.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що визначення початкової ціни других торгів та продажу пулу активів банку відбулись у повній відповідності до чинного на той час законодавства, а припущення прокурора про заниження ціни нічим не підкріплюється та не відповідає дійсності.

В письмових поясненнях представник ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "Корпус Сіті Інвест" вказував, що відповідно до ч. 1 ст. 84, ч. 1 ст. 94 КПК України, прокурор повинен був надати слідчому судді належні докази, на підставі яких слідчий суддя повинен був встановити наявність обґрунтованої підозри у тому, що ОСОБА_8 увійшов у протиправну змову з невстановленими представниками ФГВФО та через підконтрольні підприємства придбавав активи фінансових установ, що перебувають у стадії ліквідації, за заниженими цінами. У свою чергу, прокурор не долучив до клопотання про накладення арешту абсолютно жодних доказів, які б підтверджували його вищенаведені припущення.

Наголошує, що твердження прокурора про заниження ціни на активи банків є виключно його припущеннями, які він абсолютно не аргументував, не довів та які не підпадають під ознаки «обґрунтованої підозри» існування якої має перевірити слідчий суддя під час вирішення питання про накладення арешту.

Вказує, що посилання прокурора на те, що початкова ціна лоту № F202GL41050 на Перших торгах була значно вища ніж початкова ціна на Других торгах, як нібито на обґрунтування заниження вартості продажу лоту на Других торгах, свідчить виключно про повну необізнаність прокурора з порядком проведення електронних торгів за правилами голландського аукціону та положенням абз. 5 пп. З п. 2 Рішення про пілотний проект (у редакції від 29.12.2018 року), а також історією попередніх невдалих спроб продажу цього лоту.

Представник ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "Корпус Сіті Інвест" в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Від нього надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі.

Однак, колегія судів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові ККС від 24 вересня 2019 року у справі № 755/10138/16-к зробив висновок, що неявка учасників провадження свідчить про зловживання правами. Так, ВС вказав, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність у діях сторони захисту зловживання своїми правами, що має своїм наслідком безпідставне затягування процесу.

Так, з урахуванням того, що матеріали провадження перебувають в апеляційному суді понад чотири місяці з лютого 2025 року, представник апелянта жодного разу не з`явився в судове засідання, уже неодноразово судове засідання відкладалося за його клопотаннями, з посиланням на зайнятість в інших судових процесах, а тому, з огляду на дотримання розумних строків розгляду справи та недопустимість зловживання процесуальними правами, колегія суддів вважає, що наведені в клопотанні підстави є неповажними для відкладення розгляду справи, а будь-яких інших об`єктивних підстав неможливості прибути в судове засідання, клопотання не містить.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які без поважних причин не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання прокурора розглянуто слідчим суддею 29.01.2025 без виклику власника майна, завірену належним чином копію судового рішення останній не отримував, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002796 від 23.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст.191 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що на території України функціонує протиправний механізм спрямований на привласнення службовими особами ТОВ «ФАЙНЕНС ГРУП» (код 41093814) ТОВ «ФАЙНЕНС ЛТД» (код 41105159), «ФАЙНЕНС КОМПАНІ» (код 41090620), ТОВ "КОРПУС СІТІ ІНВЕСТ" (код 44194299) майна юридичних та фізичних осіб, на яке накладено обтяження та яке перебуває в іпотеці.

Встановлено, що кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ФАЙНЕНС ГРУП», ТОВ «ФАЙНЕНС ЛТД», «ФАЙНЕНС КОМПАНІ», ТОВ «КОРПУС СІТІ ІНВЕСТ» є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який діючи через підконтрольні підприємства вступивши у змову з невстановленими на даний час службовими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, налагодив протиправний механізм викупу активів фінансових установ, що перебувають у стадії ліквідації, за заниженими цінами.

За наявними даними, ОСОБА_9 , діючи через ТОВ «ФАЙНЕНС КОМПАНІ», придбав пул активів двох банків, а саме: ПАТ «АВАНТ-БАНК» (код 36406512) та АТ «Дельта Банк» (код 34047020) за 51 000 000,00 грн., проте вартість активів на попередніх торгах становила більше 342 995 134,00 грн.

Відповідно до протоколу електронного аукціону сума, яка підлягає сплаті переможцем банкам становить: 41 503 856,57 грн., на користь ПАТ «АВАНТ-БАНК» та 9 496 143,43 грн., на користь АТ «Дельта Банк». Реалізація пулу активів банків здійснювалась шляхом проведення на платформі «Прозоро» «гібридного голландського аукціону» Товарна Біржа «Земельна Універсальна Промислова Біржа» торгів, переможцем яких стала ТОВ «ФАЙНЕНС КОМПАНІ».

Встановлено, що кінцевим бенефіціарним власником Товарна Біржа «Земельна Універсальна Промислова Біржа» є ОСОБА_9 .

Крім того, одним із активів, що було придбано на аукціоні, є право вимоги за кредитним договором № 3.3С35/2010-КЛТ від 30.07.2010, в якому передбачено надання в іпотечну заставу нерухомого майна (будівель і споруд) загальною площею 112 853,4 м. кв., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00 та розміщених на земельній ділянці з кадастровим № :63:324:0004.

Постановою слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 від 24.12.2024 об`єкт (будівлі і споруди) нерухомого майна, розміщені на земельній ділянці з кадастровим № :63:324:0004, загальною площею 112 853,4 м. кв. та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002796.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, розташоване на земельній ділянці з кадастровим № :63:324:0004, загальною площею 112 853,4 м. кв., на праві власності належить ТОВ «КОРПУС СІТІ ІНВЕСТ» ().

23.01.2025 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про арешт нерухоме майно у кримінальному провадженні № 0002796.

29.01.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва накладено арешт на нерухоме майно (будівлі і споруди), розміщені на земельній ділянці з кадастровим № :63:324:0004, загальною площею 112 853,4 м. кв. та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00, що на праві власності належать ТОВ «КОРПУС СІТІ ІНВЕСТ» (), шляхом заборони відчуження та розпорядження означеним майном, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту вказаного нерухомого майна.

Слідчий суддя виходив з того, що наявні достатні підстави вважати, що вказане нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, а метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, постановою слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 від 24.12.2024 об`єкт (будівлі і споруди) нерухомого майна, розміщені на земельній ділянці з кадастровим № :63:324:0004, загальною площею 112 853,4 м. кв. та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002796.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на об`єкт (будівлі і споруди) нерухомого майна, розміщені на земельній ділянці з кадастровим № :63:324:0004, загальною площею 112 853,4 м. кв. та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00, що на праві власності належать ТОВ «КОРПУС СІТІ ІНВЕСТ» (), врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання представника ТОВ «КОРПУС СІТІ ІНВЕСТ» на невідповідність арештованого майна критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що арештоване майно може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями про відсутність обґрунтованої підозри у тому, що ОСОБА_8 увійшов у протиправну змову з невстановленими представниками ФГВФО та через підконтрольні підприємства придбавав активи фінансових установ, що перебувають у стадії ліквідації, за заниженими цінами відхиляються колегією суддів, позаяк на даному етапі досудового розслідування вказані доводи не впливають на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно, оскільки з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи представника апелянта про те, що клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять обставин та посилань на належні та допустимі докази, які б обґрунтовували підозру в тому, що власник майна може його відчужити.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити представнику ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпус Сіті Інвест" строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпус Сіті Інвест" залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_11

Судді:

ОСОБА_12 ____________