Дата документу 24.07.2025 Справа № 333/4483/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4483/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/819/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 липня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 вересня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 липня 2025 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 вересня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що продовжують існувати ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, проте, вважав, що з огляду на період тримання неповнолітнього обвинуваченого під вартою, який раніше не судимий, необхідно також визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та в задоволенні клопотання прокурора відмовити, а в разі відсутності підстав для скасування запобіжного заходу - зменшити заставу до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування скарги вказує, що обвинувачений є неповнолітнім, не порушував умови застосованого до нього раніше запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, не переховувався, не контактував з учасниками кримінального провадження, не вчиняв нових кримінальних правопорушень.

Зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є недоведеними, а визначений судом максимальний розмір застави не обґрунтованим.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор також подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора, продовжити строк дії запобіжного заходу відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, але без визначення розміру застави.

В обґрунтування скарги вказує, що визначення розміру застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є недопустимим, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, скоєного із застосуванням насильства.

Звертає увагу на те, що визначаючи розмір застави суд не врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 довів малолітню потерпілу до безпорадного стану та скористався ним, у тому числі застосовуючи фізичну силу, підтверджуючи це своїми діями, які виразилися в обмеженні рухів потерпілої.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_9 підтримав подану ним апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вказав, що судом першої інстанції необґрунтовано визначений розмір застави. Вважав, що достатнім розміром застави у даному кримінальному провадженні є його встановлення у розмірі 80-100 прожиткових мінімуму для працездатних осіб. Зазначив про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника та зазначив, що перед взяттям його під вартою він не порушував покладені на нього обов`язки, не вчиняв злочинів та не впливав на потерпілу і свідків.

Законний представник обвинуваченого - ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та просила її задовольнити.

Прокурор підтримала подану нею апеляційну скаргу та вказала, що судом першої інстанції обґрунтовано надано оцінку наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, з огляду на інкримінований ОСОБА_7 злочин, який вчинений із застосуванням насильства, вважає безпідставним визначення застави.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його законного представника та захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжкого злочину, суворість можливого покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України - у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

На продовження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слугують обставини, які встановлені з матеріалів провадження, зокрема, потерпіла щодо якої вчинено злочин проти статевої недоторканості є знайомою обвинуваченого, останній достеменно обізнаний про її місце проживання, що в сукупності з віком потерпілої, яка є малолітньою особою та в силу свого віку є більш схильною для психологічного впливу, ОСОБА_7 будучі на свободі може шляхом вмовлянь або погроз схилити до зміни її показів чи відмови від їх дачі в суді, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та на даний час не зменшились.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Відтак, з огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Крім того, оскаржуваною ухвалою, суд першої інстанції одночасно з продовженням строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908400 гривень.

Вирішуючи питання щодо прийняття до розгляду апеляційної скарги прокурора в частині оскарження визначеного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів враховує практику Верховного Суду з зазначеного приводу, викладену серед іншого і у постанові від 23 квітня 2025 року в справі ЄУН №646/1709/23, провадження №51-322-км25, згідно з якою, процесуальним законом передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, а оскарження альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначеного разом з основним в ухвалі місцевого суду, не може розглядатись як оскарження іншого запобіжного заходу. Застава в цьому випадку не є окремим запобіжним заходом, а є його складовою частиною.

Отже, перевіряючи апеляційну скаргу прокурора в частині визначення розміру застави, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах, зокрема, - щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання колегії суддів, визначений судом розмір застави, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ураховуючи особу ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, скоєного щодо малолітньої особи, наявності встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, майнового стану обвинуваченого, колегія суддів вважає, що визначення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 грн. є обґрунтованим, відповідає обставинам вчинення кримінального правопорушення і не є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Крім того, на противагу доводам прокурора щодо відсутності підстав для визначення застави у даному кримінальному провадженні, оскільки інкримінований ОСОБА_7 злочин, вчинений із застосуванням насильства, слід зазначити, що вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України передбачають дискреційні повноваження щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру.

Разом з цим, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого можливо запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Буров проти України» п. 51).

Колегія суддів вважає, що враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його майновий стан, вік та тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою, визначення застави у даному кримінальному провадженні у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 грн. є обґрунтованим.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 липня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 вересня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 грн., залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4