Справа №760/9361/25 1-кс/760/5333/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000347 від 24.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , як прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні, звернувся до суду з клопотанням в якому просить накласти арешт на вилучені 02.04.2025 вилучені під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 15, відділенні № 10026/0144 АТ «Ощадбанк» індивідуальний сейф № 093, яким відповідно до укладеного договору користується ОСОБА_6 грошові кошти: грошові кошти номіналом 100$ у кількості 2200 купюр на суму 220000 (двісті двадцять тисяч) доларів США.

На обґрунтування клопотання зазначив, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000347, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ОНИКС" (далі - ТОВ ВКФ "ОНИКС") (), з 15.01.1992 по 25.11.2014 р.р. зареєстрована за адресою: м. Донецьк, вул. Куйбишева, 200, вказане ТОВ ВКФ "ОНИКС" після окупації м. Донецька перереєстровано за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ювілейна, будинок 70.

Встановлено, що ТОВ ВКФ "Оникс" володіє торговою маркою "Лучіано" під якою виготовляє кондитерські вироби на виробничих потужностях в м. Вишневе, Київської області та в подальшому реалізовує їх через мережу фірмових магазинів.

Крім того, встановлено, що починаючи з 28.10.2014 на тимчасово окупованій території м. Донецьк, за адресою: м. Донецьк, вул. Куйбишева 200, зареєстровано «ОБЩЕСТВО С ОГРАНИЧЕННОЙ ОТВЕТСТВЕННОСТЬЮ ПРОИЗВОДСТВЕННО-КОММЕРЧЕСКАЯ ФИРМА "ОНИКС"» (далі - ООО ПКФ "Оникс").

Вказане ООО ПКФ "Оникс" виготовляє кондитерські вироби під торговою маркою "Лучіано" та реалізує їх через мережу фірмових магазинів, розташованих в м. Донецьк.

Згідно з реєстрами Російської Федерації (далі - РФ), 29.11.2022 ООО ПКФ "Оникс" перереєстровано за законами РФ,: ИНН: , в податковому органі на тимчасово окупованій території та має статутний капітал 8 000 000 російських рублів.

З 23.08.2023 генеральним директором ООО ПКФ "Оникс" являється ОСОБА_7 , бухгалтер ТОВ ВКФ "Онікс", а засновниками ТОВ ВКФ "Оникс":

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 від 18.12.1997, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , частка статутного капіталу 47,5%;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 від 11.02.2011, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , частка статутного капіталу 47,5%;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 від 24.12.1997, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_8 , частка статутного капіталу 5%.

Директором ТОВ ВКФ "Оникс" є: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_7 , паспорт громадянина України НОМЕР_8 від 23.04.1999, уродженка м. Костянтинівки, Донецької області, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_9 .

Головний бухгалтер ТОВ ВКФ "Оникс": ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_9 , паспорт громадянина України НОМЕР_10 від 08.10.2009, уродженка м. Часів Яр, Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_11 .

Станом на 08.08.2022 бухгалтером ТОВ ВКФ "Оникс" являлась ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка м. Донецьк, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_12 , ІПН: НОМЕР_11 , паспорт громадянина України НОМЕР_12 від 03.07.2010, паспорт РФ НОМЕР_15.

Встановлено, що вчинення вказаного кримінального правопорушення стало можливим у зв`язку з наданням 21.12.2022, засновниками ТОВ ВКФ "Оникс" ОСОБА_8 та ОСОБА_9 довіреністей на ОСОБА_7 , ОСОБА_13 (співробітниця ТОВ ВКФ "Онікс, має паспорт громадянина РФ) та ОСОБА_14 (співробітниця ТОВ ВКФ "Онікс, має паспорт громадянина РФ) на розпорядження та управління часткою в статутному капіталі суб`єктів господарської діяльності та 24.12.2022 довіреностей на представництво інтересів з питань управління та розпорядження корпоративними правами суб`єктів господарської діяльності.

Вказані довіреності підготовлені та завірені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка м. Донецьк, РНОКПП: НОМЕР_13 , паспорт НОМЕР_14 від 29.10.1997, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_13 . Діяльність нотаріуса проводить за адресою: АДРЕСА_14 .

02.04.2025 у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва в ході обшуку за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 15, відділенні № 10026/0144 АТ «Ощадбанк» індивідуальний сейф № 093, яким відповідно до укладеного договору користується ОСОБА_6 , вилучено: грошові кошти номіналом 100$ у кількості 2200 купюр на суму 220000 (двісті двадцять тисяч) доларів США;

02.04.2025 вилучені під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 15, відділенні № 10026/0144 АТ «Ощадбанк» індивідуальний сейф № 093, яким відповідно до укладеного договору користується ОСОБА_6 речі визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

На даний час виникла необхідність у арешті вилучених 02.04.2025 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 15, відділенні № 10026/0144 АТ «Ощадбанк» індивідуальний сейф № 093, яким відповідно до укладеного договору користується ОСОБА_6 , матеріальних об`єктів, з метою виконання завдань кримінального провадження щодо запобігання можливості їх приховування, пошкодження чи псування, втрати чи знищення, використання, передачі та відчуження, а також з метою збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на майно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

У судовому засіданні представник власника майна заперечувала проти задоволення клопотання, з підстав його необґрунтованості.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000347, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

02.04.2025 у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва в ході обшуку за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 15, відділенні № 10026/0144 АТ «Ощадбанк» індивідуальний сейф № 093, яким відповідно до укладеного договору користується ОСОБА_6 , вилучено: грошові кошти номіналом 100$ у кількості 2200 купюр на суму 220000 (двісті двадцять тисяч) доларів США.

02.04.2025 вищезазначене майно, вилучене під час обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000347 від 24.04.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики європейського суду з прав людини.

Разом з цим, ЄСПЛ у рішеннях у справах «Амюр проти Франції» «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» вказав, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Так, у відповідності до усталеної практики ЄСПЛ в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антіш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Крім того, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982) Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналогічна правова позиція відображена ЄСПЛ, як у справі «Бакланов проти Росії», так і в справі «Фрізен проти Росії», в яких суд зазначив що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

У п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п.п. 1, 2 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також у випадку застосування спеціальної конфіскації. Дана норма закону не обмежує можливість накладення арешту на майно фізичних чи юридичних осіб, які не мають правового статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого.

Відповідно до ч 1. ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження цього майна як речового доказу у кримінальному провадженні, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження існування правових підстав для арешту вказаного майна саме з тією метою, яку він привів у клопотанні.

Між тим, жодних даних про те, що вилученні грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то будь-якого обґрунтування, якими саме можуть бути ці відомості, прокурором не наведено.

Крім того, в судовому засіданні представником власника майна, надано пояснення, що вказані грошові кошти є особистими коштами ОСОБА_8 та його цивільної дружини ОСОБА_6 та зберігались в сейфі, оскільки подружня пара отримала вказані кошти від законної господарської діяльності, а саме ОСОБА_8 за 2022 рік задекларував 4 754 835,69 грн., у 2023 році 4 964 895,49 грн., у 2024 році 5 749 479,05 грн. ОСОБА_6 задекларувала у 2023 році 788 869,16 грн., за 2024 рік 1 325 185,16 грн. А тому, вказані грошові кошти не є предметом кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Аналізуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000347 від 24.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Cлідчий суддя ОСОБА_1