ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2746/25 Справа № 193/1352/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 27 вересня 2025 року включно з можливістю внесення раніше визначеної застави у сумі двохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень.

На вказане рішення захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує про свою не згоду з оскаржуваним рішенням.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що при ухваленні оскарженого рішення суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не взяв до уваги необґрунтованість клопотання прокурора, яке не підтверджується жодними доказами і є більш формальним. Вважає, що ризики не доведені і відповідно є підстави для скасування судового рішення.

Зазначає, що клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України, оскільки до клопотання не додано копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи у клопотанні. Проте, за наявності таких порушень суд не відмовив у продовженні запобіжного заходу, тому допустив неповноту розгляду справи та нібито дослідив докази, спрямовані на існування ризиків, які взагалі не були додані до клопотання. Не зазначив суд чим саме підтверджується наявність таких ризиків та якими доказами.

Вказує, що сама лише тяжкість злочинів у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , не може слугувати підставою для тримання останнього під вартою.

Зауважує, що з часу обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 11.07.2023 року у вигляді тримання під вартою, ризики які існували раніше зменшилися, тому є підстави і для перегляду міри запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Ризик відповідно до п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України наразі відпав, оскільки на даний час всіх свідків, потерпілих і навіть експертів вже допитано.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 вже більше двох років перебуває під вартою, розгляд справи на даний час ще триває. На разі вже перевищено всі розумні строки тримання обвинуваченого під вартою.

Вважає хибними доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам зазначеним у клопотанні прокурора. Зазначає, що відсутні відомості, які б давали підстави вважати, що з`явилися нові ризики.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою та змінити запобіжний захід ОСОБА_9 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть трьох потерпілих, що відповідає правовій кваліфікації ч. 3 ст. 286 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1ст. 177 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, враховано тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , що належить до категорії тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років; наявність передбачених п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України ризиків, а саме: ОСОБА_8 може переховуватись від суду. Враховано суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, який об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи та дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали врахував дані, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме те, що він офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, раніше не судимий, втім колегія суддів не вважає їх таким, що можуть вплинути на обґрунтований висновок суду відносно наявності підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 . Не спростовують вони й висновків слідчого судді про ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Доводи сторони захисту, що ризик відповідно до п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України наразі відпав, оскільки на даний час всіх свідків, потерпілих і навіть експертів вже допитано, вже враховані судом першої інстанції та викладені у своєму рішенні.

Апеляційний суд наголошує, що вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Тривалість судового розгляду та тривале утримування під вартою ОСОБА_8 в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, що ускладняється у зв`язку з активними бойовими діями, Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 286 КК України, строком на 60 діб, тобто до 27 вересня 2025 року включно з можливістю внесення раніше визначеної застави без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді