КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/372/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 390/26/23 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія 185 (81, 86-1, 140)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Первозванівка Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, неодруженого, безробітного, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 05.03.2002 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки,

- 17.04.2003 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років,

- 11.06.2013 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки;

- 05.09.2018 вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю роки; 04.12.2020 ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області іспитовий строк скасовано та направлений для відбування покарання, призначеного вироком; 25.03.2022 ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда звільнений на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 10 місяців 28 днів,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі положень ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років п`ять днів.

Ухвалено цивільний позов ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити і стягнути із обвинуваченого на користь ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» майнову шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням у розмірі 12 923 грн 77 коп.

Ухвалено стягнути із обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1 194 грн 90 коп на залучення експертів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , у період часу з 01.01.2023 по 31.01.2023 (точного часу та дати не встановлено), перебуваючи між населеними пунктами с. Первозванівка та с. Неопалимівка Кропивницького району Кіровоградської області, на відстані 8 км у південно-східному напрямку від м. Кропивницький, на ділянці місцевості з географічними координатами 48.461733, 32.305775, виявив на металевих опорах вмонтований мідний кабель марки КВВГЕ, який належав Державному підприємству «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП «Схід ГЗК»).

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що його злочинні дії ніким не будуть помічені, шляхом вільного доступу заліз на металеву опору, розташовану у вище вказаному місці, звідки, застосувавши ножиці по металу, зрізав 75 м мідного кабелю марки КВВГЕ 19х2,5, вартістю 6840 гривень 22 копійки, та 75 м мідного кабелю марки КВВГЕ 27х1,5, вартістю 6083 гривні 55 копійок, таким чином таємно повторно викрав вказане майно.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми умисними та протиправними діями ДП «Схід ГЗК» майнову шкоду на загальну суму 12923 гривні 77 копійок.

Вирок суду першої інстанції оскаржений в апеляційному порядку стороною захисту: обвинуваченим ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить розібратися у його справі, чи дійсно він вчинив злочин.

Просить дослідити всі докази та відеозаписи на аудіодисках, дослідити всі факти його винуватості або невинуватості у вчиненні даного злочину, за який його засуджено.

Залишено поза увагою суду першої інстанції те, що він вказував, що у період часу, коли вчинено злочин, він перебував на лікуванні у травматолога, був на стаціонарному лікуванні.

Свідок ОСОБА_9 також підтвердила, що у січні 2023 він ніяких дротів та мідних кабелів не приносив. Свідок ОСОБА_10 не вказав часу та дати, коли він (обвинувачений) начеб то просив його про допомогу; крім того, свідок оговорює його, у них неприязні стосунки, раніше свідок хотів спалити його авто, а тому він не міг звертатись до свідка по допомогу, а свідок йому допомагати.

У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений вказує про необхідність дослідити всі докази, залучити експерта для надання відповіді на запитання, чи міг він із травмою ноги, на костилях, пройти шістнадцять кілометрів та вчинити дане кримінальне правопорушення.

Судом не допитано свідків (його сусідів), які би підтвердили, що у той період часу він був на костилях. Також не взято до уваги його доводи та довідки з лікарні, якими підтверджене його перебування на лікуванні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах сторони захисту (обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката, який здійснює його захист, ОСОБА_8 ), які висловились на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказує про те, що він не причетний до вчинення даного кримінального правопорушення, тобто заперечує свою винуватість у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним судом першої інстанції, свою вину не визнав, надав наступних показань.

Щодо викрадення кабелів він нічого не знає. Раніше свідок ОСОБА_10 приходив до нього та просив підпалити «Газель», на якій він возив дітей до школи. Тому свідок обмовив його. він у листопаді та січні 2023 року був на стаціонарному лікуванні у лікарні, оскільки ударився ногою вдома.

Однак, колегія суддів вважає, що доведеність вини ОСОБА_7 знайшла своє підтвердження сукупністю доказів у даному кримінальному провадженні, належно, повно та об`єктивно досліджених судом першої інстанції.

Не зважаючи на визнання своєї винуватості ОСОБА_7 , доведеність вини підтверджена такими доказами.

Представник потерпілого ОСОБА_11 , будучи допитаним судом першої інстанції, надав таких показань: у січні місяці виявлено викрадення кабелю з лінії електропередач. Вказана лінія використовувалася не постійно. Збитки не відшкодовано. Він на місце події не виїжджав, були відповідні особи від підприємства. Особу крадія встановила поліція.

Як встановлено показаннями свідка ОСОБА_9 , допитаної під час судового слідства судом першої інстанції, вона знає ОСОБА_7 , оскільки останній проживає на сусідній вулиці в с. Первозванівка.

Свідок працювала на прийомі металобрухту. ОСОБА_7 приносив проволоки в пакетах, обрізки від парканів, шматки труб, інше різне залізо; міг 2-3 рази на тиждень приходити, іноді зникав на декілька тижнів, а потім знову приходив із різним металом. Близько року тому ОСОБА_7 носив залізо та мідь; десь у січні (рік не пам`ятає) ОСОБА_7 приносив обгорілий мідний кабель та проволоку. Згодом приїздили поліцейські та запитували про ОСОБА_7 .

Згідно із наданими суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_10 : він проживає в с. Первозванівка, а обвинувачений є його односельчанином. Обвинувачений разів п`ять просив його перенести кабель чорного кольору з території шахти. Зі слів ОСОБА_7 вказана шахта була закинутою. Кабель був великим та лежав на вулиці, тому він все ж таки погодився йому допомогти. Кабель вони тягли до кінця городу обвинуваченого. ОСОБА_7 ще просив допомогти перерізати кабель, однак він відмовився.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення доводиться рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними, як от:

- витяг з ЄРДР від 13.02.2023 про реєстрацію кримінального провадження № 0000131 за ч. 4 ст. 185 КК України за заявою ОСОБА_11 (а.с. 4 т. 4);

- рапорт інспектора ВП № 2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області (а.с. 4 т. 2);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13.02.2023, з якого вбачається, що ОСОБА_11 повідомив про крадіжки із території «Інгульської шахти» 150 метрів кабелю (а.с.6-7 т. 4);

- протокол огляду місця події від 13.02.2023, в ході якого в період часу з 15 год 25 хв по 15 год 45 хв оглянуто земельну ділянку в межах с. Неопалимівка Первозванівської ОТГ, на якій розташована металева конструкція через річку Інгул. Під час огляду виявлено сліди зрізу на частині кабелю (а.с. 13-15 т.4);

- довідки про кількість міді у викраденому кабелі з кабельного мосту через річку Інгул та вартості його відновлення (а.с. 23-25 т. 4);

- висновок експерта № 586/23-27 від 30.03.2023, відповідно до якого ринкова вартість не представленого на експертизу відрізку кабелю мідного марки КВВГЕ 19х2,5, довжиною 75 м, який був у експлуатації, який був викрадений у справному технічному стані, станом цін на 01.01.2023, складала 6840 грн 22 коп. Ринкова вартість не представленого на експертизу відрізку кабелю мідного марки КВВГЕ 27х1,5, довжиною 75 м, який був у експлуатації, який був викрадений у справному технічному стані, станом цін на 01.01.2023, складала 6083 грн 55 коп. (а.с. 36-38 т. 4);

- протокол проведення слідчого експерименту від 21.04.2023 із свідком ОСОБА_10 , який вказав, що ОСОБА_12 попрохав його допомогти нести кабель, який нікому не належить та лежить біля «Інгульської шахти», біля металевої конструкції у виді мосту через річку Інгул (а.с. 48-52 т. 4);

- висновок судово-психіатричного експерта №189 від 18.03.2023, в якому зазначено, що ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення і в цей час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності (згідно з МКХ-10, F-10.26), проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумковатості. Тому у відношенні інкримінованого йому діяння слід вважати осудним. Підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України. Відносно інкримінованого правопорушення слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує. Може брати участь у проведенні всіх необхідних слідчих дій та розгляді клопотання в суді під час судового провадження за своїм станом здоров`я (а.с. 69-71 т. 4);

- копія паспорту ОСОБА_7 (а.с. 79 т. 4);

- довідка Первозванівської сільської ради від 15.02.2023, згідно з якою ОСОБА_7 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 80 т.4);

- характеристика ОСОБА_7 , з якої вбачається, що останній не працює, вживає спиртні напої. До сільської ради від сусідів та жителів села надходили усні скарги на негативну поведінку ОСОБА_7 (а.с. 81 т. 4);

- довідка КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» від 23.02.2023, відповідно до якої ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога. Неодноразово лікувався в умовах стаціонару. Востаннє з 07.12.2022 по 03.01.2023 з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю (а.с. 82 т. 4);

- довідка КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер КОР» від 23.01.2023, в якій зазначено, що ОСОБА_7 знаходився на диспансерному обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності з 2002 р. (а.с. 83 т.4);

- довідка про судимість ОСОБА_7 (а.с. 84-90 т.4);

- довідка ДУ «Центр пробації» щодо скасування іспитового строку та направленням засудженого ОСОБА_7 для відбуття призначеного судом покарання, ухвала Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2020 (а.с. 93, 101-102 т. 4);

- вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.04.2003, яким засуджено ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 153, ч. 4 ст. 152, 71 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі (а.с. 103-112 т. 4);

- вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05.09.2018, яким засуджено ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки (а.с. 114-115 т. 4);

- вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.03.2002, яким засуджено ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (а.с. 117-118 т. 4);

- вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.06.2013, яким засуджено ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2років позбавлення, ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15.08.2013 вказаний вирок залишено без змін (а.с. 119-122 т. 4);

- відповідь КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги КМР» від 27.01.2025 та медична карта амбулаторного хворого №8524, із яких вбачається, що ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою до лікарні 04.12.2022. На стаціонарному лікуванні в період з 01 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року в КНП «МЛШМД» КМР» не перебував (а.с. 239-240 т. 4);

- відповідь КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» від 11.02.2025, в якій зазначено, що ОСОБА_7 01.08.2022 звернувся на консультацію до лікаря-психіатра психоневрологічного диспансерного відділення та встановлено діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Рекомендовано лікування в наркологічному диспансері. Повторно (21.11.2022) звернувся з метою стаціонарного лікування в умовах психіатричного закладу та був направлений в психіатричне відділення, де перебував на стаціонарному лікуванні з 21.11.2022 по 02.12.2022 з діагнозом: психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, на цей час утримання, але в умовах, що виключають вживання. ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в обласному наркологічному диспансері з 07.12.2022 по 03.01.2023 (а.с.3, 5 т. 5).

Отже, на підставі об`єктивно досліджених доказів у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, доведена повністю і його діям дана правильна кваліфікація за ч. 4 ст. 185 КК України.

Винуватість ОСОБА_7 доведена сукупністю доказів у кримінальному провадженні, належно досліджених та оцінених судом першої інстанції, як показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , письмові матеріали кримінального провадження (протоколи огляду місця події, проведення слідчого експерименту, висновки експерта).

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_10 приведені судом до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за введення суду в оману та надання неправдивих показань.

Піддавати сумніву надані вказаними особами показання відсутні.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що є односельчанкою обвинуваченого; працює вона на прийомі металобрухту, а ОСОБА_7 неодноразово приносив на здачу залізяччя (проволоки, обрізки парканів, шматки труб тощо), приносив також і мідь; у січні ОСОБА_7 приносив обгорілий мідний кабель та проволоку; потім приїздили працівники поліції і запитували про ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_10 вказав, що обвинувачений багаторазово просив його перенести кабель з території шахти, яка зі слів ОСОБА_7 була покинута; на цю пропозицію свідок згодився, тож допоміг ОСОБА_7 принести цей кабель.

Вказаний розвиток подій підтверджується й проведеною слідчою дією у виді слідчого експерименту при участі свідка ОСОБА_10 .

Висновок експерта підтверджує вартість викраденого майна.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що свідок ОСОБА_10 обмовляє його фактичними даними та будь-як доказово не підтверджується.

До того ж, як йшлося вище, свідок попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань суду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що він перебував на стаціонарному лікуванні і не міг вчинити злочин, за який його засуджено, спростовується наявною інформацією лікувальних установ.

Слід вказати ці ж доводи обвинуваченого, висловлені ним суду першої інстанції, оцінені судом критично, що умотивовано належним чином у вироку, і зтакою оцінкою погоджується колегія суддів.

Довідкою КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» підтверджено, що ОСОБА_14 неодноразово проходив лікування в умовах стаціонару з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю; проходив лікування з 21.11.2022 по 02.12.2022; востаннє лікувався з 07.12.2022 по 03.01.2023.

Також, КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги КМР» надано відповідь (а також вказане встановлене судом першої інстанції дослідженням медичної карти ОСОБА_7 , амбулаторного хворого №8524): ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою 04.12.2022, проте на стаціонарному лікуванні протягом періоду часу з листопада 2022 року по кінець січня 2023 року не перебував.

Відтак, доводи обвинуваченого свого підтвердження не знайшли.

Судом першої інстанції взято до уваги всі докази у даному кримінальному провадженні, в тому числі медичні довідки та відповіді медичних установ, разом із медичною картою обвинуваченого.

Щодо призначення судом першої інстанції покарання та дотримання вимог ст. ст. 65-67 КК України.

Згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Souring v. UK», «Shvydka v. Ukraine», «Tammer v. Estonia», - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, достатньо врахував всі обставини: враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є умисним корисливим тяжким; особу обвинуваченого, негативно характеризованого по місцю проживання, як особа, яка не працює, зловживає алкогольними напоями, на яку надходили скарги від односельців, виявляє психічні і поведінкові розлади особистості внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з 2002 року, але осудний, з означеного приводу перебуває на диспансерному обліку у нарколога, неодноразово проходив лікування у психіатричній лікарні з приводу психічних і поведінкових розладів особистості внаслідок вживання алкоголю; відсутність обставин, які обтяжують та які пом`якшують покарання обвинуваченому.

Крім того, враховано, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, за вчинення аналогічних злочинів проти власності, в тому числі тяжкого.

Дане кримінальне правопорушення вчинив, не відбувши повністю покарання за попереднім вироком, що стало підставою для застосування при призначенні остаточного покарання положень ст.ст. 71, 81 КК України.

Вказане свідчить про сформований тип протиправної поведінки у обвинуваченого та про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.

Зважаючи на встановлені обставини, суд визначив ОСОБА_7 мінімальне покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, і застосувавши положення ст. ст. 71, 81 КК України, визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років п`ять днів.

З урахуванням наведеного вище, дана міра покарання не є надмірною або занадто суворою для ОСОБА_7 , а є достатньою і необхідною для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Визначена міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає таким принципам призначення покарання, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання, призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи.

Отже, обставини, на які вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, судом оцінені, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів залишає оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2025, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4