Справа № 308/7051/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/292/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2025 року клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , - задоволено.

Продовжено щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України, строк дії раніше застосованого (обраного) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, на період розгляду кримінального провадження, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 25 липня 2025 року включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження відомості про кримінальне правопорушення у якому 14.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001204, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону від 28.04.2023), ч. 1 ст. 309 КК України.

29.05.2025 прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку із закінченням 31.05.2025 строку дії запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказував на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190 (в редакції Закону від 28.04.2023), ч. 1 ст. 309 КК України, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом при обранні та неодноразовому продовженні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, не змінились та не зменшились, а саме, з метою ухилення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, експерта, потерпілих, спеціаліста у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд першої інстанції ухвалу мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому діянь та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: існує ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено; суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які би свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів та наявність підстав уважати, що вищенаведені ризики не існують. Крім того, судом враховано і те, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , пов`язаний із заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах. При цьому суд бере до уваги спосіб вчинення даного злочину, розмір спричиненої цим злочином майнової шкоди, а також особу потерпілої ОСОБА_8 , яка є матір`ю загиблого військовослужбовця, що загинув виконуючи бойове завдання пов`язане із захистом територіальної цілісності України під час дії воєнного стану. З огляду на наведене, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 вказує на те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам кримінального закону, практики Європейського суду. Вважає, що ризики відповідно до ст. 117 КПК України щодо ОСОБА_6 відсутні і прокурором не було надано доказів зворотного, а також не було додано до клопотання жодного додатку, яким би він обґрунтовував необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу. Зазначає, що з дня обрання місцевим судом запобіжного заходу щодо підзахисного до цього часу пройшло більше 20 місяців. Зазначений строк наразі перебуває за межами розумного. Зазначає, що судом визначена застава є надмірно необґрунтованою, оскільки складає подвійну суму спричиненої потерпілій матеріальної шкоди і такою сумою коштів ні ОСОБА_6 ні його близькі не володіють через її надмірність. Звертає увагу, що прокурор кожні 2 місяці подає однотипні клопотання навіть не змінюючи статус підозрюваного на обвинуваченого. Зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що підзахисний раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має малолітню дитину, має міцні соціальні зв`язки, тому сторона захисту вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням засобів контролю, цілком здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд бере до уваги, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення його становища і від нього не надходило клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги такі приписи кримінального процесуального законодавства.

За приписами до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі), дані про особу обвинуваченого (сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність судимості), а також відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту потерпілої, свідків, які ще не допитані, та дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу чи свідків з метою зміни ними показань, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілу чи свідків, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на наявність яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, колегія суддів уважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що наведені у клопотанні прокурора ризики ґрунтуються виключно на припущеннях, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є обґрунтованими та правильними. Саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу не дає підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням засобів контролю, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні і необґрунтовані. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинуваченим та стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та, відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі й домашнього арешту.

Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України, до 25.07.2025 включно.

На інші доводи, які б слугували підставою для скасування ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою захисник-адвокат ОСОБА_5 в апеляційній скарзі не посилається.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги, визначений слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_6 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного, обставинами кримінального правопорушення, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , розмір заподіяної потерпілій шкоди, а також його високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів погоджується із висновками суду про визначення підозрюваному ОСОБА_6 застави саме 4950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 13285800 (тринадцять мільйонів двісті вісімдесят п`ять тисяч вісімсот) грн., як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного та підстав вважати його завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_5 , доводи якого не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а тому ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_5 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 25.07.2025 включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді