Справа № 541/3021/25
Провадження № 1-кс/541/704/2025
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2025 року м. Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання старшого слідчого СВ Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000567 від 04.08.2023 щодо підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргорода Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця, який займав посаду слухача курсу центру підвищення кваліфікації (військової частини НОМЕР_1 ) Військової академії ( АДРЕСА_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, -

Встановив:

31 липня 2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 .

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000567 від 04.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 призвано на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 03.04.2023. Згідно наказу начальника Військової академії ( АДРЕСА_1 ) (по стройовій частині) від 04.04.2023 № 119, молодшого лейтенанта ОСОБА_5 призначено на посаду слухача курсу центру підвищення кваліфікації Військової академії (м. Одеса). З 04.04.2023 молодший лейтенант ОСОБА_5 вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, молодший лейтенант ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують молодшого лейтенанта ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, молодший лейтенант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Молодший лейтенант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжений.

Молодший лейтенант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді слухача курсу центру підвищення кваліфікації (військової частини НОМЕР_1 ) Військової академії ( АДРЕСА_1 ), підрозділ якої дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для залишення розташування військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, 12.06.2023, приблизно о 13 год. 00 хв., самовільно залишив місце дислокації підрозділу центру підвищення кваліфікації (військової частини НОМЕР_1 ) Військової академії ( АДРЕСА_1 ), підрозділ якої дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , вибув у невідомому напрямку та перебуває поза його межами, при цьому час проводить на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення до підрозділу центру підвищення кваліфікації (військової частини НОМЕР_1 ) Військової академії ( АДРЕСА_1 ), або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, 12.06.2023, приблизно о 13 год. 00 хв., молодший лейтенант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді слухача курсу центру підвищення кваліфікації (військової частини НОМЕР_1 ) Військової академії ( АДРЕСА_1 ), проходячи військову службу у центрі підвищення кваліфікації (військовій частині НОМЕР_1 ) Військової академії ( АДРЕСА_1 ), умисно, самовільно залишив розташування підрозділу в АДРЕСА_1 в умовах воєнного стану та незаконно перебував за його межами до 20.06.2023.

У ході розслідування кримінального провадження 31.07.2025 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повністю обґрунтована і підтверджується матеріалами кримінального провадження, які долучені до клопотання, а саме: повідомленням про кримінальне правопорушення від 03.07.2023, актом службового розслідування від 27.06.2023, доповіддю про факт самовільного залишення місця служби від 12.06.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 13.09.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 13.09.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 13.09.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 14.09.2023 іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, підставою для звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 є згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому звернутися з клопотанням до слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У сторони обвинувачення є підстави вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що підозрюваний ОСОБА_5 , не будучи ізольованим від суспільства, може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, може ухилитися від слідства та суду, змінювати місця проживання, залишити територію області, не повідомивши про це слідчого, прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення; вплинути на показання свідків, достовірно знаючи, що через них буде доведена його вина у вчинені інкримінованого правопорушення; відсутність постійного місця проживання та роботи, як і джерела доходів в подальшому спонукатиме його до вчинення злочинів. Крім того, вказані ризики обґрунтовуються тим, що підозрюваний ОСОБА_5 не підтримує зв`язків з близькими родичами, не має на території Миргородського району майна у значних розмірах, що свідчить про відсутність у нього стримуючих факторів від переховування від органу досудового розслідування та суду.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 , запобігання продовженню ним злочинної діяльності, можливого ухилення від органів досудового розслідування, йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати, оскільки вчинене кримінальне правопорушення віднесене до тяжких злочинів, в огляду на відсутність джерел доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення, клопотань про особисту поруку до органу досудового розслідування та прокуратури не надходило, підозрюваний підлягає постійному візуальному контролю. Заставу просила не визначати, оскільки ОСОБА_5 інкримінується кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

Підозрюваний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, готовий нести відповідальність, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Повідомив, що має три вогневих поранення та контузію.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вказані в клопотанні ризики є необґрунтованими та не доведеними, зазначеними в клопотанні формально. Стосовно вимоги прокурора не визначати заставу зазначив, що в КПК України не має прямої вимоги до суду не визначати заставу, це право суду, а не обов`язок, тому можливо визначити заставу від 20 до 80 н.м.д.г. Просив відмовити у задоволенні клопотання або обрати запобіжний захід у вигляді застави.

Вислухавши думку прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, перевіривши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу має відповідати вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/0-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначив зокрема те, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених статтею 177 КПК України, з врахуванням того, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Приймаючи до уваги дані, отримані під час розгляду клопотання та які містяться в наданих суду матеріалах, слідчий суддя вважає доведеним наявність обґрунтованої підозри в скоєнні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та який в подальшому неодноразово продовжений.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, будучи раніше не судимою особою, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, ОСОБА_5 підпадає під категорію осіб, до яких можливо застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що прокурором доведена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, суд приходить до висновку, що підозрюваний ОСОБА_5 , не будучи ізольованим від суспільства, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вплинути на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених даних щодо можливості застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, що не пов`язаний з позбавленням волі, суд вважає, що сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, свідчать, що обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи.

Незважаючи на те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, слідчий суддя вважає, що особисте зобов`язання не можливо обрати, оскільки підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, порука не обирається з огляду на відсутність поручителів, які б засвідчили свою згоду, домашній арешт не може бути застосовано, оскільки підозрюваний підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вищевказаним ризикам.

Згідно з абзацом 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Застава судом не визначається зважаючи на положення абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України та те, що не вбачається реальна можливість виконати такий запобіжний захід.

Таким чином, клопотання старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000567 від 04.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176178, 182, 183, 193, 196, 198, 205, 219 КПК України, слідчий суддя-

Ухвалив:

Клопотання старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 31 липня 2025 року до 28 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію цієї ухвали для виконання негайно направити до Миргородського РВП ГУНП України в Полтавській області.

Копію цієї ухвали для відому вручити прокурору, захиснику, підозрюваному та слідчому, яким ініційовано розгляд відповідного клопотання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, проте відповідно до положень ст. 205 КПК України дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1