Справа № 182/7523/24
Провадження № 1-кп/0182/428/2025
У Х В А Л А

04.09.2025 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2024 за № 0000948 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень - /злочину/, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представників потерпілих ОСОБА_7 ,

(в режимі ВКЗ з власного пристрою),

ОСОБА_8

(в режимі ВКЗ з власного пристрою),

в с т а н о в и в:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про вчинення кримінального правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2024 за № 0000948 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

На адресу суду 03.07.2025 надійшло письмове клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказами: протоколів отримання зразків для експертизи від 18.06.2024 (далі по тексту Протоколи від 18.06.2024) та фактичних даних у вигляді отриманих біологічних зразків букального епітелію та зрізів нігтьових пластин з обох рук і протоколу отримання зразків для експертизи від 12.07.2024 (далі по тексту Протокол від 12.07.2024) та фактичних даних у вигляді отриманих біологічних зразків крові.

Доводи клопотання

Клопотання обґрунтоване тим, що винуватість його підзахисного ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, на думку сторони обвинувачення, підтверджується, серед іншого:

1. протоколами отримання зразків для експертизи від 18.06.2024. Згідно Протоколів від 18.06.2024 у підозрюваного ОСОБА_3 слідчий в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 у приміщенні ДУВП № 4, у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які утримуються в ДУВП № 4, відібрав зразки букального епітелію для проведення молекулярно-генетичних, судово-цитологічних експертиз з лівої та правої щоки; зразки букального епітелію для проведення молекулярно-генетичних експертиз та постановлення на облік до ЦОГОЛ; зрізи нігтьових пластин з обох рук для проведення молекулярно-генетичних, судово-цитологічних експертиз. Так, як ОСОБА_3 добровільно надати зразки відмовився, до підозрюваного ОСОБА_3 було застосовано фізичну силу шляхом заламування рук та утримання голови, в такому положенні слідчим було відкрито ротову порожнину і відібрано примусово біологічні зразки, також було застосовано фізичну силу шляхом заламування рук та утримання підозрюваного в такому положенні, слідчим було здійснено зрізи нігтьових пластин з обох рук підозрюваного за допомогою манікюрних щипців.

2. протоколом отримання зразків для експертизи від 12.07.2024. Згідно Протоколу від 12.07.2024 у підозрюваного ОСОБА_3 слідчий в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 у приміщенні КЗ ДОБ СМЕ ДОР, у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відібрав зразки крові для проведення судово-імунологічних, молекулярно-генетичних, судово-цитологічних експертиз. Шляхом проколу 4-го пальця правої руки відібрано зразок крові. Дані дії були виконані шляхом фізичного утримання правої руки ОСОБА_3 , оскільки він надати добровільно зразки крові відмовився. Захисником вказано у протоколі зауваження: «Відібрання біологічних зразків проведено без згоди підозрюваного, примусово шляхом примусового утримання руки підозрюваного о/у УКР ОСОБА_14 ». Зауваження ОСОБА_3 : «Згоди на відібрання зразків не надавав, зразки були відібрані примусово, мою руку утримував працівник поліції».

Посилаючись на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини вважає, що відібрання біологічних зразків у його підзахисного ОСОБА_3 було здійснено примусово з застосуванням фізичної сили шляхом заламування рук, утримання його голови та рук в певному положенні, відкриття слідчим примусово його ротової порожнини, зрізах слідчим нігтьових пластин з його рук та отримання зразків його крові, а тому вважає вказані докази такими, що отримані внаслідок жорстокого та такого, що принижує гідність особи, поводження, а також з порушенням права ОСОБА_3 не свідчити проти себе, тобто з порушенням права на справедливий суд та права на захист. За таких обставин зазначені Протоколи отримання зразків для експертизи та фактичні дані, отримані внаслідок вказаних слідчих дій, є очевидно недопустимими доказами. Просить визнати очевидно недопустимими доказами протоколи отримання зразків для експертизи від 18.06.2024 та фактичні дані у вигляді отриманих біологічних зразків букального епітелію та зрізів нігтьових пластин з обох рук і протокол отримання зразків для експертизи від 12.07.2024 та фактичні дані у вигляді отриманих біологічних зразків крові.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні подане клопотання підтримав, пояснення надав аналогічні тексту клопотання. Просив клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_4 проти заявленого клопотання заперечував, вказавши, що протоколи отримання зразків та фактичні дані у вигляді отриманих біологічних зразків, у даному випадку, не є очевидно недопустимими. Протоколи відібрання зразків не є доказами, отримані зразки використовуються для проведення експертиз. Отримання зразків проведено згідно з вимогами діючого КПК України, без будь-яких порушень. Просив відмовити у задоволенні клопотання захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 проти заявленого клопотання заперечувала.

Представник потерпілих ОСОБА_7 проти заявленого клопотання заперечувала, посилаючись на те, що сторона обвинувачення має право примусово відібрати зразки на підставі ухвали слідчого судді. Згідно позиції Верховного Суду, самі зразки не є доказами. До того ж ЄСПЛ неодноразово зазначає, що відібрання зразків не є порушенням права не свідчити проти себе. Визнання доказів очевидно недопустимими, можливе у виключних випадках, всі інші рішення щодо визнання доказів недопустимими проводиться при винесенні рішення з урахуванням всіх інших досліджених доказів. Крім того, зазначила, що за практикою ЄСПЛ визнання примусового відібрання зразків для проведення експертиз порушенням Конвенції можливо при явному перевищенні повноважень при такому відібранні.

Представник потерпілого ОСОБА_8 проти заявленого клопотання заперечував. Вказав, що підтримує думку прокурора та представника потерпілих.

Оцінка та висновки суду щодо вирішення клопотання

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд враховує наступне.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. /ст. 84 КПК України/.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини /ч. 1 ст. 87 КПК України/.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате /ч. 2 ст. 89 КПК України/.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження.

Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к).

Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Кримінально-процесуальним законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо відокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.

Подаючи суду клопотання про очевидну недопустимість певного доказу учасник судового провадження не може керуватись тільки підставами недопустимості, встановленими ст. 87 КПК України, а має довести наявність критерію очевидності. Тобто особа, яка звертається із клопотанням, повинна вказати на обставини та очевидні недоліки та порушення КПК України при збиранні доказу, що беззаперечно свідчить про недопустимість такого доказу, без проведення його аналізу у взаємозв`язку із іншими доказами.

Обґрунтовуючи власне клопотання, захисник, зокрема, посилається на те, що оскільки відібрання біологічних зразків у його підзахисного ОСОБА_3 було здійснено примусово із застосуванням фізичної сили шляхом заламування рук, утримання голови та рук у певному положенні, відкриття слідчим примусово його ротової порожнини, зрізі слідчим нігтьових пластин з його рук та отримання зразків його крові, то всі докази, є такими, що отримані внаслідок жорстокого та такого, що принижує гідність особи, поводження, а також з порушенням права ОСОБА_3 не свідчити проти себе, тобто з порушенням права на справедливий суд та права на захист. І відповідно, зазначені Протоколи отримання зразків для експертизи та фактичні дані, отримані внаслідок вказаних слідчих дій, є очевидно недопустимими доказами. А тому просить визнати очевидно недопустимими доказами протоколи отримання зразків для експертизи від 18.06.2024 та 12.07.2024 і фактичні дані у вигляді отриманих біологічних зразків: букального епітелію, зрізів нігтьових пластин з обох рук та крові.

Натомість, на думку суду, вказане не може однозначно свідчити про очевидну недопустимість відповідних доказів.

На час розгляду даного клопотання конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Також, суд вважає за необхідне вказати на наступне, зразки, отримані для експертизи, не є доказами у кримінальній справі, проте несуть в собі інформацію, що має доказове значення. Така інформація стає доступною і може бути застосована в доведенні по кримінальному провадженню лише в результаті проведення експертизи. Саме тому зразки для порівняльного дослідження мають особливий процесуальний статус, являють собою матеріал для отримання нового або перевірки вже наявного доказу. Зразки, отримані для проведення експертизи, самі по собі не встановлюють обставин, що входять до предмета доказування, вони потрібні для порівняльного дослідження під час експертизи.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими: протоколів отримання зразків для експертизи від 18.06.2024, протоколу отримання зразків для експертизи від 12.07.2024 та фактичних даних, отриманих внаслідок вказаних слідчих дій, слід відмовити.

В клопотанні захисник зазначив, а в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що відібрання у ОСОБА_3 біологічних зразків, а саме: букального епітелію на ватний аплікатор з правої та лівої щоки; зрізів нігтьових пласти з обох рук та крові було здійснено примусово без його згоди і з застосуванням фізичної сили, а саме примусового утримання та заламування рук, утримання голови, тобто внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження.

Оскільки відповідно до п. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя, суд зобов`язаний доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово (наприклад, справа від 12 червня 2008 р. «Яременко проти України», справа від 12 березня 2009 р. «Вергельський проти України», справа від 24 червня 2010 р. «Олексій Михайлович Захарків проти України» справа від 21 квітня 2011 р. «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших) вказано, що, коли особа заявляє про небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень у порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно бути проведене ефективне офіційне розслідування, протягом якого можливо виявити та забезпечити свідчення винуватих осіб.

Оскільки захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 та сам обвинувачений ОСОБА_3 фактично заявили про застосування щодо ОСОБА_3 фізичної сили під час примусового відібрання біологічних зразків, ця обставина потребує проведення досудового розслідування. Так як відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України передбачено, що досудове розслідування злочинів, вчинених працівником правоохоронного органу здійснюється слідчими державного бюро розслідувань, під юрисдикцією яких знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 218 КПК), то внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування слід доручити Територіальному управленню Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтава, під територіальною юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст. 87, 89, 350, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 від 03.07.2025 про визнання очевидно недопустимими доказами: протоколів отримання зразків для експертизи від 18.06.2024 та фактичні дані у вигляді отриманих біологічних зразків букального епітелію та зрізів нігтьових пластин з обох рук і протоколу отримання зразків для експертизи від 12.07.2024 та фактичні дані у вигляді отриманих біологічних зразків крові - відмовити.

Доручити Територіальному управленню Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтава внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та перевірити застосування до ОСОБА_3 фізичної сили під час відібрання примусово біологічних зразків вчинене щодо нього працівником Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_15 , працівниками ДУВП № 4 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та старшим слідчим з ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1