Справа № 185/9384/25
Провадження 1-кс/185/696/25
У Х В А Л А

20 серпня 2025 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001379 від 10 серпня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання старшого слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працевлаштованого, не одруженого, без неповнолітніх дітей на утриманні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (60560 грн.).

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Згідно з матеріалами клопотання, 09 серпня 2025 року о 21 год. 46 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в магазині «Продукти 309» ТОВ «АТБ-Маркет» за адресою: м. Павлоград, вул. Підгірна, 6А, намагався викрасти пляшку горілки марки «Хлібний Дар» ємністю 0,5 л вартістю 83,90 грн. (з ПДВ), але був затриманий працівниками магазину до завершення злочину через неможливість вийти з приміщення через автоматичні двері.

Підозра обґрунтовується: протоколами огляду місця події від 09 серпня 2025 року, показами представника потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , протоколами пред`явлення особи для впізнання від 11 серпня 2025 року, довідкою від керуючого магазином про вартість товару та іншими доказами.

Слідчий вважає, що наявність непогашеної судимості, слабкі соціальні зв`язки (відсутність родини, роботи, власного житла), а також тяжкість покарання за ч. 4 ст. 186 КК України (позбавлення волі від 7 до 10 років) свідчать про ризики переховування від слідства чи суду та вчинення інших злочинів. Менш суворий запобіжний захід, на думку слідчого, не здатен запобігти зазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, вважаючи його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з викладених у клопотанні підстав.

Підозрюваний повідомив про відсутність із його боку спроб чи намірів переховування.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані матеріали, заслухавши думку підозрюваного, прокурора, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. Найбільш м`яким є особисте зобов`язання, найбільш суворим тримання під вартою (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи суду; 2) знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають значення для встановлення обставин правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків чи інших учасників провадження; 4) перешкоджати провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою для застосування запобіжного заходу є обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише за наявності доведених підстав, що більш м`які заходи не здатні запобігти ризикам.

Обґрунтованість підозри визначається як стандарт доказування, що передбачає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в ймовірності вчинення правопорушення (рішення ЄСПЛ у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Мюррей проти Сполученого Королівства», п. 55).

Надані докази, зокрема протоколи огляду місця події, покази свідків та протоколи впізнання, свідчать про обґрунтованість підозри щодо причетності ОСОБА_4 до замаху на грабіж.

Щодо ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що ОСОБА_4 має численні судимості за корисливі злочини (з 1998 по 2021 роки), остання з яких не погашена, що свідчить про схильність до повторного вчинення правопорушень: 06 липня 1998 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області, за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України, до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України 2 роки іспитового строку; 01 березня 1999 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 140 КК України, до 2 років позбавлення волі; на підставі ч. 3 ст. 42, ст. 43 КК України - приєднання не відбутого строку 1 р. 6 міс. за вироком від 06 липня 1998 року, до кінцевого покарання 3 роки 6 міс. позбавлення волі (УДЗ 25 січня 2000 року); 08 серпня 2002 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області, за ч. 1 ст. 101 КК України, до 2 років 4 міс. позбавлення волі; на підставі ст. 43 КК України приєднання строку 1 рік 6 міс. за вироком від 01 березня 1999 року, до кінцевого покарання 3 роки 10 міс. позбавлення волі; 10 квітня 2006 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області, за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі; 16 червня 2006 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області, за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі; із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України приєднання невідбутого строку 3 міс. за вироком від 10 квітня 2006 року; до кінцевого покарання 3 роки 3 міс. позбавлення волі; 24 червня 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 185 КК України, до 2 років обмеження волі; 18 липня 2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років 6 міс. позбавлення волі; із застосуванням ст.ст. 71,72 КК України приєднання невідбутого строку 6 міс. за вироком від 24 червня 2010 року, до кінцевого покарання 4 роки позбавлення волі; 13 жовтня 2011 року Павлоградським міськрайонним судом

Дніпропетровської області, за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років 6 міс. позбавлення

волі; із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України поглинання покарання за вироком від

18 липня 2011 року, до кінцевого покарання 4 роки позбавлення волі; 21 червня 2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 185 КК України, до 2 років позбавлення волі; із застосуванням ст. 75 КК України 3 роки іспитового строку; 20 лютого 2020 року Жовтневим районним судом Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, до 4 років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України поглинання покарання за вироком від 21 червня 2018 року, до кінцевого покарання - 4 роки позбавлення волі; із застосуванням ст. 75, 76 КК України 3 роки іспитового строку; 03 вересня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом

Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України часткове приєднання покарання за вироком від 20

лютого 2020 року, до кінцевого покарання 4 роки 1 міс. позбавлення волі (звільнений з місць позбавлення волі 05 травня 2025 року).

Звільнення з місць позбавлення волі 05 травня 2025 року та вчинення нового правопорушення 09 серпня 2025 року підтверджують ризик продовження злочинної діяльності. Слабкі соціальні зв`язки (відсутність роботи, родини, неповнолітніх дітей) та тяжкість покарання за ч. 4 ст. 186 КК України (позбавлення волі від 7 до 10 років) дають підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від слідства чи суду.

Згідно практики ЄСПЛ при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання) і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу (п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010 року у справі «Хайредінова проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Прокурор у клопотанні жодним чином не обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, як того вимагається частиною 1 ст. 183 КПК України.

Домашній арешт полягає у менш суворій ізоляції обвинуваченого від суспільства без тримання під вартою і застосовується, коли фактично є підстави для взяття під варту, однак повна ізоляція особи є недоцільною.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує і правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.

Суд з урахуванням всіх встановлених обставин, вважає, що хоча прокурором було доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК УКраїни в частині неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, а тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому достатнім буде визначити час для перебування в умовах домашнього арешту за адресою його проживання в певний час доби, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і вважає, що такий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Наявність запобіжного заходу у вигляді арешту вже є стримуючим фактором для належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Оцінюючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд враховує тяжкість інкримінованого правопорушення, дані про особу підозрюваного (неодноразові судимості, відсутність роботи, слабкі соціальні зв`язки), але також бере до уваги, що сума можливої шкоди (83,90 грн.) є незначною. Слідчий суддя оцінює поведінку підозрюваного, який добровільно зявився у судове засідання, надав стороні обвинувачення детальні покази щодо обставин вчинення інкримінованого йому діяння. З урахуванням цього, суд вважає, що домашній арешт у нічний час доби з покладенням процесуальних обов`язків буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Керуючись ст.ст. 40, 131, 132, 176178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого ОСОБА_3 , погодженого прокурором ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, заборонивши йому в період з 20:00 до 07:00 наступного дня залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 19 жовтня 2025 року з покладенням таких обов`язків:

не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у нічний період доби з 20:00 до 07:00 наступного дня (за винятком необхідності отримання екстреної медичної допомоги, а також за виключенням періоду часу переміщення до/з захисних споруд за необхідності забезпечити свою безпеку на період повітряної тривоги у м. Павлограді), без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора чи суду на визначений час.

Встановити строк дії ухвали до 00 години 00 хвилин 19.10.2025 року.

Виконання ухвали слідчого судді покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під домашнім арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення. Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1