Провадження № 11-кп/824/4081/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

27 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого в режимі ВКЗ з ДУ «Київський слідчий ізолятор» - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду продовжено строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 травня 2025 включно.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначив, що продовжують існувати ризики можливості переховування обвинуваченого від суду, здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зазначає, що судом не враховано тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, зменшуються та потребують додаткового обґрунтування.

Крім того, вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, що йому інкримінується, оскільки останній не мав жодних домовленостей та умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 , жодного доказу, який би спростовував зазначене, матеріали справи не містять.

Вказує, що не може бути підставною для обрання найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою лише тяжкість можливого покарання, яке може бути призначене ОСОБА_8 , яке може спонукати обвинуваченого до втечі або інших спроб ухилення від суду. Будь-якого наміру у обвинуваченого переховуватись від слідства чи суду немає. Крім того зазначає, що ризик втечі ОСОБА_8 за межі території України відсутній, у зв`язку з введенням в Україні дії правового режиму воєнного стану.

Вказує, що відсутній ризик впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих, оскільки під час досудового розслідування всі свідки допитані, показання зафіксовано.

Вважає, що до ОСОБА_8 має бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, у зв`язку з недоведеністю прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутністю прямих доказів на підтвердження причетності останнього до інкримінованих кримінальних правопорушень.

Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, у зв'язку з тим, що ухвалу суду від 27.03.2025 року йому не вручено.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Матеріалами провадження підтверджено наведені апелянтом підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, дані обставини колегія суддів визнає поважними, у зв`язку з чим пропущений строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2025 року було продовжено ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 травня 2025 включно.

Підставами для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 взяв до увагу дані про особу обвинуваченого, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики неправомірної поведінки обвинуваченого станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Також колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою судом першої інстанції обґрунтовано не визначено розмір застави ОСОБА_8 , оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення є необґрунтованими, оскільки фактичні обставини кримінального провадження, питання кваліфікації злочину, винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Доводи захисника про відсутність ризику переховування від суду з огляду на воєнний стан в Україні, що унеможливлює виїзд ОСОБА_8 за межі України є необґрунтованими, оскільки вказаний ризик цілком реальний і в межах України.

Враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, не можуть бути визнані обґрунтованими доводи захисника щодо відсутності ризику впливу на потерпілих та свідків, оскільки судовий розгляд триває, отже вказаний ризик зберігається та є актуальним.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити захиснику строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя