465/3721/14-к
1-кп/465/10/25
У Х В А Л А

судового засідання

04.09.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :

головуючого- судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плешевичі, Мостиського району, Львівської області, громадянина України, проживаючого та зереєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

в с т а н о в и в:

у провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про визнання недопустимими та виключення їх з числа письмових доказів. В обґрунтування клопотання вказує, що на час виконання вимог ст. 290 КПК України стороні захисту процесуальне рішення щодо призначення слідчого чи групи слідчих у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України не відкривалось. Також стороні захисту не відкрито процесуального рішення про призначення прокурора у кримінальному провадженні для здійснення процесуального керівництва під час досудового розслідування.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали заявлене клопотання.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти клопотання сторони захисту. Вказує, що факт не зазначення в реєстрі прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень, зокрема постанови про призначення групи прокурорів та слідчих, не свідчить про недопустимість доказів.

Представник потерпілого подав заперечення щодо клопотання про визнання доказів недопустимими. Вказує, що захисником обвинуваченого у поданому клопотанні не було зазначено, які саме фундаментальні права і свободи особи обвинуваченого порушено, не зазначено протягом 10 років розгляду справи про сумнів у легітимності процесуальних дій слідчих і прокурора у провадженні, не зазначено (вказано) чітку норму КП, яка передбачає очевидну недопустимість доказів тощо, а тому у задоволенні відповідного клопотання захисника обвинуваченого про визнання доказів очевидно недопустимими слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання захисника про визнання доказів очевидно недопустимими не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 14 лютого 2022 року (справа № 477/426/17, провадження № 51-4963 кмо 20) зробила висновок і вказала, що постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

Так, даючи оцінку доводам, викладеним у клопотанні захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості доказів. Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про його недопустимість.

Керуючись ст. ст. 22, 84, 87, 89, 369-372 КПК України суд,-

постановив :

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання заявлених стороною обвинувачення доказів очевидно недопустимим - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1