Номер провадження: 11-сс/813/1439/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000020 від 24.10.2024,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000020 від 24.10.2024.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власників майна, оскільки на теперішній час не доведено відношення арештованого майна, а саме: грошових коштів, що знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 , відкритим ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС» () в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» (, адреса: 04136, м. Київ, вул. Стеценко, 6); № НОМЕР_2 , відкритим ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС» () в АТ «ОТП БАНК» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43); № НОМЕР_3 , відкритим ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС» () в АТ «ОЩАДБАНК» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г); № НОМЕР_4 , відкритим ТОВ «ТД ТОРГ-РЕСУРС» () в АТ «ОЩАДБАНК» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г), посадовим особам яким не пред`явлено підозру в рамках кримінального провадження №0000020 від 24.10.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, нових доказів їх причетності до злочину органом досудового розслідування під час розгляду клопотання не надано.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями.

Доводи обґрунтовує тим, що метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання.

Представник власників майна ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС» та ТОВ «ТД ТОРГ-РЕСУРС» - ОСОБА_7 надала пояснення, з яких вбачається, що обтяження у вигляді арешту рахунків які належать власникам майна створять перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися коштами, які необхідні підприємствам для оплати праці, оплати податків, розвитку підприємств.

Крім того, представник власників майна ОСОБА_7 надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частинами 2, 4 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіривши зміст клопотання прокурора та додані до нього матеріали, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя не дотримався вказаних вимог закону та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту.

Згідно матеріалів вбачається, що детективи відділу детективів із розслідування кримінальних правопорушень, вчинених організованою групою осіб, Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000020 від 24.10.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, за фактами ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах шляхом складання завідомо неправдивих офіційних документів, внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, легалізації коштів, одержаних злочинним шляхом.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюють прокурори Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена група осіб, діючи за попередньою змовою зі службовими особами органів Державної податкової служби України, організували та впровадили протиправні фінансові схеми, направлені на бюджетне відшкодування ПДВ, надання незаконних послуг суб`єктам господарської діяльності реального сектору економіки в ухиленні від сплати податків, виведення коштів підприємств в тіньовий сектор економіки, обготівкування, легалізації коштів, одержаних злочинним шляхом, та ін.

До вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетні службові особи ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС» (), ТОВ «ТД ТОРГ-РЕСУРС» (), інших юридичних осіб, фізичні особи-підприємці.

Реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план, службові особи вказаних підприємств, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, в порушення вимог ст.ст. 16, 185, 194, 198 Податкового кодексу України, ст.ст. 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у період 2024-2025 років умисно ухилились від сплати податку на додану вартість у особливо великих розмірах шляхом невідображення у податковій звітності, документах бухгалтерського обліку операцій за удаваними угодами з продажу товарів, надання послуг на адресу інших суб`єктів господарювання.

У подальшому службові особи вказаних підприємств з метою легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, перерахували отримані кошти на банківські рахунки підконтрольних фізичних та юридичних осіб за удаваними угодами без фактичного їх виконання.

За результатами аналізу інформації, отриманої від банківських установ, виявлено схему, пов`язану з наданням групою компаній, зокрема: ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС», ТОВ «ТД ТОРГ-РЕСУРС», незаконних послуг групі ймовірно реально діючих компаній, направлену на легалізацію доходів, ухилення від сплати податків службовими особами останніх, зокрема через «приховану конвертацію» безготівкових коштів в готівкові.

Протягом 2023-2025 років з рахунків ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС», ТОВ «ТД ТОРГ-РЕСУРС», на рахунки підконтрольних фізичних та юридичних осіб, було перераховано кошти на загальну суму 1167 млн грн. Кошти, пройшовши транзитом через підконтрольні рахунки в подальшому перераховувались на інші власні банківські рахунки з метою подальшого обготівкування та розподілу їх між учасниками злочинної схеми.

Фінансові операції, пов`язані з перерахуванням ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС», ТОВ «ТД ТОРГ-РЕСУРС», безготівкових коштів на користь групи сумнівних фізичних та юридичних осіб є такими, що спрямовані на легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Згідно з матеріалами Держаної служби фінансового моніторингу України виявлено схему, пов`язану з наданням професійною мережею (в т.ч. ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС», ТОВ «ТД ТОРГ-РЕСУРС») незаконних послуг групі компаній, направлену на легалізацію доходів, ухилення від сплати податків та на «приховану конвертацію» безготівкових коштів в готівкові з використанням реально діючих оптових та роздрібних торговців та виробника тютюнових виробів, а також з використанням компаній оболонок, які задіяні в схемах «товарних скруток» з подальшим перерахуванням коштів на користь реально діючих оптових та роздрібних торговців тютюновими виробами.

Виходячи з характеру фінансових операцій, ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС» (), ТОВ «ТД ТОРГ-РЕСУРС» (), зазначені компанії виконували функцію «транзитних» підприємств, рахунки яких використовувались наступним чином:

-для акумуляції коштів, що надійшли від групи підприємств, в основному, як оплата за продукцію, запчастини, обладнання, продукцію, товари та інше;

-для подальшого перерахунку коштів на загальну суму 1167 млн грн з рахунків ТОВ «ТРАНС-ТОРГ-ПЛЮС», ТОВ «ТД ТОРГ-РЕСУРС» на користь інших суб`єктів господарювання, які за видом діяльності здійснюють оптову та роздрібну торгівлю та можуть мати необліковану готівку, а також з використанням інших суб`єктів господарювання, які також були задіяні в схемах, пов`язаних з «прихованою» конвертацією безготівкових коштів у готівку та з ухиленням від сплати податків.

Постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів БЕБ від 19.05.2025 визнано речовими доказами майно грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках указаних суб`єктів господарювання та їх контрагентів, задіяних у протиправній схемі легалізації майна, одержаного злочинним шляхом.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора, слідчий суддя зазначив зокрема, що ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, прокурором жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, сам по собі факт визнання грошових коштів, які знаходяться на вказаних банківських рахунках підприємств, що на думку органу досудового розслідування, причетні до реалізації заздалегідь розробленого злочинного плану з ухилення від сплати податків до бюджетів, речовими доказами, не доводить тих обставин, що зазначене майно, наразі повністю відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні, тобто який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас, приписами ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2)перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як на підставу необхідності накладення арешту на вищезазначене майно, прокурор в своєму клопотанні зазначив загальний перелік правових підстав для накладення арешту на майно, а саме, що воно необхідне з метою збереження речових доказів, забезпечення конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Проте, колегія суддів звертає увагу на неприпустимість такого загального переліку правових підстав для накладення арешту на майно. Водночас, відсутність належного обґрунтування накладення арешту майна може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити законні права власників майна.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання про арешт майна не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК, з урахуванням відсутності повної інформації для обґрунтування правових підстав та мети для накладення арешту на майно.

Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання прокурора про арешт майна не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно з якими, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею були допущені перелічені вище істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання прокурора вимогам ст. 171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000020 від 24.10.2024 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000020 від 24.10.2024 прокурору для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині судового рішення протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4