Справа № 203/1752/25
Провадження № 1-кс/0203/1168/2025
УХВАЛА

24 березня 2025 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участі:

скаржника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 , від 23.07.2021 року про закриття кримінального провадження №0000502 від 29.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

встановив:

17.03.2025 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 (далі - заявник, скаржник) із скаргою на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 , від 23.07.2021 року про закриття кримінального провадження №0000502 від 29.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, в якій заявник просить суд:

- скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 23.07.2021 року про закриття кримінального провадження №0000502 від 29.07.2019 року.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначив, що зі змісту оскаржуваної постанови видно, що слідчий не вчинив будь-яких слідчих дій, ним не були внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України, відповідно до ухвали слідчого судді Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.02.2014 року та заяви ОСОБА_3 , було порушено предметну підслідність, яка визначається за характером злочину, його кваліфікацією, та відноситься у випадку розслідування вимагання неправомірної вигоди в особливо великому розмірі суддями до компетенції детективів НАБУ, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України. За твердженнями заявника, під час досудового розслідування кримінального провадження №0000502 не було вжито жодних спроб розслідувати твердження скарг заявника на жорстоке поводження з боку працівників міліції, посадових осіб прокуратури, СБУ, пенітенціарної системи, адвоката Готвянського і суду, з метою вимагання грошей у нього і його родини, незаконного порушення кримінальних справ, тримання під вартою. Слідчий не провів допит потерпілого, не виклав його версію подій у постанові.

Тому заявник звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 17.03.2025 року, судову справу №203/1752/25, провадження №1-кс/0203/1168/2025, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 та передано канцелярією суду - 18.03.2025 року.

Ухвалою суду від 18.03.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд скарги у відкритому судовому засіданні, зобов`язано відповідальних осіб у строк до 24.03.2025 року надати суду матеріали кримінального провадження №0000502 від 29.07.2019 року.

У судове засідання 24.03.2025 року з`явився заявник.

Слідчий у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду скарги, причини неявки суду не повідомив.

Слідчий не виконав вимоги ухвали суду від 18.03.2025 року в частині зобов`язання надати матеріали кримінального провадження №0000502 для огляду у судовому засіданні.

Суд на підставі положень ст. ст. 138, 306 КПК України розглянув скаргу за відсутності слідчого, за наявними у справі письмовими доказами.

Під час судового засідання заявник підтримав вимоги скарги та просив суд їх задовольнити, пояснив підстави звернення до суду із скаргою таким чином, як про це вказано вище.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника, вивчивши скаргу та наявні у справі матеріали, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами скарги підтверджено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000502 від 29.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2025 року (слідчий суддя - ОСОБА_1 ), справа №203/1354/25, провадження №1-кс/0203/1010/2025, було частково задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у кримінальному провадженні №0000502 від 29.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та зобов`язано уповноваженого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у кримінальному провадженні №0000502 від 29.07.2019 року, надіслати (надати) ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; моб. тел.: НОМЕР_1 ) копію постанови слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 23.07.2021 року про закриття кримінального провадження №0000502 від 29.07.2019 року, а у задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовлено.

Вказана ухвала суду набрала законної сили станом на 17.03.2025 року.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 23.07.2021 року про закриття кримінального провадження, було закрито кримінальне провадження №0000502 від 29.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

За змістом оскаржуваної постанови слідчий вказав, що за результатами проведеного досудового розслідування факти перевищення службових повноважень працівниками Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження.

Так, у ході досудового розслідування слідчим в порядку ст. ст. 40, 93 КПК України були отримані копії судових рішень. Слідчим встановлено, що доводи заявника про застосування працівниками міліції незаконних методів слідства, зокрема, фізичного насильства не визнані національними судами обґрунтованими. На виконання доручення в порядку ст. 40 КПК України слідчим отримані матеріали ДУ ДВБ НПУ від 13.04.2019 року, відповідно до яких в ході службового розслідування не виявилось можливим допитати оперуповноваженого СКП Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку із смертю останнього. Допитати колишнього співробітника СКП Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 не виявилось можливим, оскільки останній звільнений з ОНП України за власним бажанням, відповідно до наказу ГУНП №239 о/с від 03.09.2018 року. Слідчим 06.03.2020 року в порядку ст. 93 КПК України направлено запит до ІТТ №1 ГУНП в Дніпропетровській області щодо надання копій документів про надання медичної допомоги ОСОБА_3 . Відповідно до повідомлення від 13.03.2020 року, інформацію про поміщення ОСОБА_3 з 2006 року по 2014 рік немає можливості надати, строк зберігання документів складає 5 (п`ять) років.

Орган досудового розслідування проаналізував в сукупності усі зібрані в ході слідства матеріали та дійшов висновку, що під час досудового розслідування не здобуто та не встановлено даних, які б свідчили про вчинення перевищення службових повноважень працівниками Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що відповідно до положень частин 1, 2, 3, 6 статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до частини 2 статті 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 92 КПК Укра їни, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень статей 93, 94 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до частини 5 статті 110 КПК України, обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Відповідно до частини 1 статті 216 КПК України, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Так, суд зазначає, що предметна підслідність залежно від характеру кримінальних правопорушень і їх кваліфікації розмежовується компетенцією органів досудового розслідування.

У ч. 2 статті 216 КПК України визначений чіткий перелік статей КК, підслідних слідчим органів безпеки. Частина 3 вказаної статті містить перелік складів злочинів, які розслідуються слідчими органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства. Крім того, в ній визначаються і правила підслідності за зв`язком справ.

Відповідно до частин 1, 3 статті 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з положеннями статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладених вище обставин кримінального провадження та положень КПК України вказує, що слідчий, закриваючи кримінальне провадження, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, не здійснив усіх необхідних слідчих та процесуальних дій задля проведення повного та всебічного досудового розслідування.

Так, під час винесення оскаржуваної постанови слідчий безпідставно вказав на те, що він не мав змоги провести всі необхідні слідчі та розшукові дії для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Оскільки відповідно до вимог КПК України, обов`язок доказування обставин, що мають значення для кримінального провадження, покладається на слідчого, прокурора.

При цьому оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження не можна вважати вмотивованою, оскільки слідчим не доведено та цього не відображено у постанові, що слідчим був допитаний заявник з приводу обставин, викладених у заяві про вчинення кримінальних правопорушень, не з`ясовані питання щодо кваліфікації кримінальних правопорушень, на які посилається заявник. Тим більше, що заявник вказує на те, що його не було допитано ані в якості свідка, ані в якості заявника, потерпілого щодо обставин, викладених ним у заяві про вчинення кримінального правопорушення, та відображених у судовому рішення апеляційного суду. Також слідчим не було встановлено коло співробітників міліції, яких слід би було допитати щодо обставин кримінального правопорушення, на які посилається заявник. Слідчим не з`ясовані питання щодо перевірки тверджень заявника шляхом ініціювання службового розслідування за місцем роботи працівників міліції, на яких вказує заявник, не вказано чи проводилось та службове розслідування або про результати його проведення, висновки, зроблені у підсумку проведення службового розслідування.

Натомість прийняття постанови про закриття кримінального провадження можливе лише після безпосереднього дослідження й оцінки слідчим доказів, які стосуються кримінального провадження у їх сукупності, а мотивування постанови про закриття кримінального провадження виражається в детальному викладенні тих обставин, які є підставами для закриття кримінального провадження з наведенням необхідних доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що слідчий не виконав обов`язок, визначений КПК України, щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, що призвело до передчасного прийняття оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження.

Таким чином, скарга заявника підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 , від 23.07.2021 року про закриття кримінального провадження №0000502 від 29.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, - задовольнити повністю.

Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 , від 23.07.2021 року про закриття кримінального провадження №0000502 від 29.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали слідчого судді складений та проголошений 31.03.2025 року о 17:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1