Справа № 333/1923/25
Провадження № 1-кс/331/1231/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника скарги ОСОБА_3 , слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 , розглянувши в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000098 від 23.05.2024 та по кримінальному провадженні №0000107 від 14.06.2024,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя на підставі ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду від 02.06.2025 надійшла скарга ОСОБА_3 на постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000098 від 23.05.2024 та по кримінальному провадженні №0000098 від 14.06.2024.

В обґрунтування вимог, викладених у скарзі, зазначено, що 25.03.2025 ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР у м. Мелітополі із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000098 від 23.05.2024 за ч. 3 ст. 361 КК України та у кримінальному провадженні №0000107 від 14.06.2024 за ч.3 ст. 361 КК України у порядку ч. 2 ст. 55 КПК України. Однак, 03.04.2025 він отримав від слідчого ТУ ДБР постанови від 29.03.2025 про відмову у визнані його потерпілим, у зв`язку з чим він позбавлений права на реалізацію своїх прав, зокрема, права на подання позовної заяви відповідно до ст. 128 КПК України.

Оскільки заявник скарги вважає таку позицію слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі незаконною та необґрунтованою, він просить суд скасувати вищевказані постанови слідчого та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у цих кримінальних провадженнях.

ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі і просив її задовольнити. Додатково пояснив, що згідно вимог чинного законодавства він є потерпілим у вказаних кримінальних провадженнях, оскільки саме за його заявами відповідні відомості були внесені до ЄРДР. Статус потерпілого підтверджується ухвалами суду від 16.05.2024 та 06.06.2024, витягами із ЄРДР, де у графі потерпілий заявником зазначено ОСОБА_3 . Також він пояснив, що внаслідок кримінальних правопорушень, які кваліфіковані за однією статтею КК України і мають ознаки повторності, йому було завдано моральної та матеріальної шкоди, оскільки під час розгляду кримінального провадження, де він є обвинуваченим, судом було підключено до участі у судових засіданнях невстановлених осіб, що впливає на хід розгляду справи, в рамках розгляду якої було заарештовано його майно і яке йому не повертають тривалий час.

Слідчий ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги посилаючись на її безпідставність. Додатково він пояснив, що ОСОБА_3 хоча і подав заяви про вчинення кримінальних правопорушень, однак, внаслідок подій, які є об`єктами розслідування у кримінальних провадженнях №0000098 та №0000107, не встановлено факту заподіяння йому моральної, фізичної або майнової шкоди, тому він не може бути визнаний потерпілим у вказаних провадженнях. Також він зазначив, що ОСОБА_3 під час розгляду даної скарги не зміг належним чином обґрунтувати заподіяння йому вказаними кримінальними правопорушеннями шкоди. Крім того, він вважав, що у даному випадку заявник скарги безпідставно подав одну скаргу, оскільки у ній він оскаржує дві різні постанови у двох різних кримінальних провадженнях.

Заслухавши заявника скарги, слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі, дослідивши подану скаргу та долучені до неї матеріали, а також надані на виконання ухвали слідчого судді матеріали кримінальних проваджень №0000098 та №0000107, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений у ч.1 ст.303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі знаходиться кримінальне провадження №0000098 від 23.05.2024 за ч.3 ст. 361 КК України та кримінальне провадження №0000107 від 14.06.2024 за ч.3 ст. 361 КК України.

Досудові розслідування у вищевказаних кримінальних провадженнях розпочаті на підставі ухвал слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.05.2024 та 06.06.2024, якими було зобов`язано прокурора Кіровоградської обласної прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявами ОСОБА_3

ОСОБА_3 25.03.2025 у порядку ч. 2 ст. 55 КПК України звернувся до ТУ ДБР у м. Мелітополі з однією заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000098 від 23.05.2024 за ч. 3 ст. 361 КК України та у кримінальному провадженні №0000107 від 14.06.2024 за ч.3 ст. 361 КК України.

Постановами слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 від 29.03.2025 ОСОБА_3 відмовлено у задоволені клопотання про визнання його потерпілим по вищевказаним кримінальним провадженням на підставі ч.5 ст. 55 КПК України, оскільки заява подана особою, якій не завдано шкоду, про що повідомлено заявника листом від 03.04.2025 №Б-327-25/17-02-292/25.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже, чинний КПК України не пов`язує набуття статусу потерпілого виключно із поданням заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Проте, зі змісту ч. 1 і ч. 2 ст. 55 КПК України вбачається, що заявник може бути визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, але лише у випадку, якщо кримінальним правопорушенням безпосередньо йому було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, і якщо у відповідній заяві про вчинення кримінального правопорушення або у заяві про залучення до провадження як потерпілого обґрунтовано заподіяння йому відповідної шкоди.

У даному ж випадку, дослідивши наявні у матеріалах кримінальних проваджень №0000098 та №0000107 заяви ОСОБА_3 від 08.04.2024 та від 29.05.2024 про кримінальні правопорушення, на підставі яких розпочаті досудові розслідування у вказаних кримінальних провадженнях, було з`ясовано, що вони не містять жодних посилань на шкоду, яка була завдана ОСОБА_3 .

Крім того, відсутні посилання на спричинення будь-якої шкоди ОСОБА_3 і в його заяві від 25.03.2025 про визнання потерпілим у кримінальних провадженнях №0000098 та №0000107.

Слідчим суддею також враховано, що згідно з п. 8 розд. 4 гл. ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора 30 червня 2020 року № 298, при реєстрації кримінальних правопорушень за рішеннями судів про зобов`язання внесення до Реєстру відомостей про кримінальне правопорушення (раніше не зареєстроване за заявами фізичних і юридичних осіб) обов`язково зазначається підстава початку досудового розслідування шляхом заповнення поля «Досудове розслідування розпочате за зверненням» значенням «на підставі рішення суду України про зобов`язання внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР». При цьому в полі «Заявник» вказується інформація про фізичну чи юридичну особу, яка звернулася до органу досудового розслідування чи прокуратури із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, та відомості про яке до Реєстру не внесені відповідно до вимог статті 214 КПК України, а у фабулі вказується номер та дата судового рішення про зобов`язання внесення до ЄРДР відомостей про це кримінальне правопорушення, джерело надходження інформації про нього, а також короткий виклад обставин, який міститься у заяві (повідомленні) про кримінальне правопорушення.

Тобто, у відповідних графах витягів із ЄРДР, на які посилається ОСОБА_3 на підтвердження набуття ним статусу потерпілого, зазначаються дані особи, на підставі інформації від якої внесені відомості про кримінальне правопорушення, тобто дані про заявника, який у подальшому може набути статусу потерпілого, а може і не набути такого статусу.

З наведеного вбачається, що внесення до ЄРДР відомостей про ОСОБА_3 як про особу, яка звернулася до прокуратури із заявами про вчинені кримінальні правопорушення, не свідчить про набуття ним статусу потерпілого в розумінні ст. 55 КПК України.

Крім того, слідчий суддя не погоджується з твердженням заявника скарги про те, що ухвалами суду від 16.05.2024 та від 06.06.2024 його було визнано потерпілим у кримінальних провадженнях №0000098 та №0000107, оскільки із досліджених під час розгляду скарги копій ухвал слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.05.2024 у справі № 405/2583/24, провадження № 1-кс/405/1033/24, та від 06.06.2024 у справі № 405/3874/24, провадження № 1-кс/4045/1563/24, встановлено, що у них відсутні вказівки на те, що ОСОБА_3 є саме потерпілим. Навпаки, ОСОБА_3 у обох ухвалах зазначається як особа, яка зверталася до Кіровоградської обласної прокуратури із заявами про кримінальні правопорушення від 05.04.2024 та від 29.05.2024 відповідно.

При цьому, слідчий суддя погоджується з доводами слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі про те, що навіть у судовому засіданні під час розгляду даної скарги ОСОБА_3 не зміг належним чином обґрунтувати заподіяння безпосередньо йому шкоди у кримінальних провадженнях №0000098 та №0000107.

Наведене дає підстави для висновку про те, що під час розгляду скарги ОСОБА_3 не було належним чином обґрунтовано та доведено помилковість висновків слідчого про відсутність у нього статусу потерпілого у кримінальних провадженнях №0000098 та №0000107 та про незаконність оскаржуваних постанов слідчого про відмову у визнанні його потерпілим по вказаним кримінальним провадженням.

Щодо вимоги заявника скарги про зобов`язання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000098 від 23.05.2024 за ч. 3 ст. 361 КК України та у кримінальному провадженні №0000107 від 14.06.2024 за ч.3 ст. 361 КК України, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2023 року у справі № 405/680/22, провадження № 51-1544км22, акцентував увагу на тому, що стаття 307 КПК України чітко розрізняє «рішення» і «дії». Це розрізнення послідовно проводиться у всіх трьох частинах статті, де «рішення» і «дії» згадуються поряд як самостійні поняття. Також й інші положення КПК України не свідчать про те, що законодавець визначає «рішення» як різновид «дії». Навпаки, відповідно до КПК України «рішення» і «дія» завжди мають самостійне значення. Рішення приймається дія здійснюється, дія має початок і закінчення рішення є одномоментним актом, до процесуальної дії можуть бути залучені багато учасників процесуальне рішення приймається лише уповноваженою особою, дії фіксуються в протоколі рішення оформлюється постановою. Таким чином, положення КПК України не дають жодних підстав вважати процесуальне рішення одним з різновидів процесуальної дії.

Враховуючи різну правову природу «рішень» і «дій», частина 2 статті 307 КПК визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК України).

Таким чином, Верховний Суд робить висновок, що стаття 307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування.

Крім того, зі змісту ч. 5 ст. 55 КПК України вбачається, що під час досудового розслідування саме слідчий або прокурор наділені повноваженнями вирішувати питання, пов`язані з визнанням особи потерпілою або відмовою в такому визнанні.

У даному випадку ОСОБА_3 просить слідчого суддю зобов`язати слідчого ТУ ДБР визнати його потерпілим, тобто зобов`язати прийняти відповідне рішення.

Однак, з урахуванням зазначених вище висновків Верховного Суду та положень ч. 5 ст. 55 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про те, що ч. 2 ст. 307 КПК України не надає слідчому судді повноважень зобов`язувати слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі визнати особу потерпілою, оскільки у такому разі слідчий суддя втрутиться в сферу повноважень слідчих, які відповідно до ч. 5 ст.40 КПК України є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у неї повноважень на зобов`язання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі визнати ОСОБА_3 потерпілим.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

При цьому, слідчий суддя також враховує, що у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000098 від 23.05.2024 та по кримінальному провадженні №0000107 від 14.06.2024 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 27 червня 2025 року.

Повний текст ухвали складено і проголошено 30 червня 2025 року о 16 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_5