Номер провадження: 11-кп/813/1502/25
Справа № 522/9200/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з професійно технічною освітою, одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, тимчасово не працевлаштованого, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні за № 0000435 від 01.04.2024 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Також даним вироком вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження, цивільного позову та речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку:

31.03.2024 року, приблизно о 11:38 год у денний час доби, в умовах необмеженої видимості і сухого дорожнього покриття, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Bolt EV», p.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Середньофонтанська у Приморському районі м. Одеси, з боку провулку Садового, в напрямку вул. Пироговська, на якій організовано двосторонній рух по двом смугам руху у кожному напрямку, які поділені дорожньою розміткою 1.3, а також наявною на проїзній частині дорожньою розміткою 1.5, 1.14.1, 1.12 згідно Правил дорожнього руху України.

Під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя вул. Середньофонтанська вул. Семінарська, на якому на момент пригоди світлофори не працювали, водій ОСОБА_7 , під`їжджав до пішохідного переходу, який розміщений перед вказаним перехрестям, по головній дорозі, тобто по вул. Середньофонтанська для проїзду перехрестя у прямому напрямку руху.

При в`їзді автомобіля «Chevrolet Bolt EV», p.н. НОМЕР_1 на перехрестя, з права від даного автомобіля у крайній правій смузі руху проїзної частини вул. Середньофонтанська, у попутному напрямку руху здійснював рух інший легковий автомобіль марки «Volkswagen ID.6», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який при русi розміщувався дещо попереду автомобіля «Chevrolet Bolt EV», р.н. НОМЕР_3 , і який своїми габаритами обмежував оглядовість водієві автомобіля «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_7 правої половини проїзної частини вул. Середньофонтанської, тобто обмежував водієві ОСОБА_7 оглядовість крайньої правої смуги руху проїзної частини вул. Середньофонтанської.

При проїзді нерегульованого перехрестя вул. Середньофонтанська та вул. Семінарська та при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, відзначеного дорожньою розміткою 1.14.1 відповідно до Правил дорожнього руху України, який розміщений на даному перехресті безпосередньо перед перетином з проїзною частиною вул. Семінарська який призначений для переходу пішоходами проїзної частини вул. Середньофонтанська, водій ОСОБА_7 проявив злочинну недбалість, був не уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою і при під`їзді до пішохідного переходу в умовах обмеженої оглядовості правої частини пішохідного переходу із-за габаритів рухомого попутного автомобіля марки «Volkswagen ID.6», р.н. НОМЕР_2 , не обрав тієї безпечної швидкості свого руху, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом, постійно контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, в тому числі на пішохідному переході.

При під`їзді до вказаного нерегульованого пішохідного переходу та наступного проїзду через пішохідний перехід водій ОСОБА_7 не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не знизив своєчасно швидкість руху керованого ним автомобіля аж до зупинки транспортного засобу та без зупинки почав проїжджати пішохідний перехід, перед яким у попутній крайній правій смузі руху водій автомобіля марки «Volkswagen ID.6», р.н. НОМЕР_5 , почав зменшувати швидкість руху перед пішохідним переходом, реагуючи на перетин пішоходом проїзної частини вул. Середньофонтанська, не переконавшись при цьому у відсутності на пішохідному переході пішохода, який має перевагу в русі при переході проїзної частини по ньому і для якого могла бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого на пішохідному переході передньою лівою частиною кузова автомобіля «ChevroletBolt EV», p.н. НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вул. Середньофонтанська по вказаному пішохідному переході з права наліво по ходу напрямку руху автомобіля «Chevrolet Bolt EV», р.н. НОМЕР_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, з якими була госпіталізована до КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР, де ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в результаті отриманих травм.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено такі тілесні ушкодження: а) закрита черепно-мозкова травма: садна обличчя та голови зліва крововилив у м`які тканини лобово-тімяної ділянки зліва, крововилив у м`які тканини тім`яної ділянки справа, крововиливи під м`які мозкові оболонки на випуклій поверхні великих півкуль головного мозку та півкуль мозочка, забій випуклої поверхні лівих лобової та тім`яної часток, забій випуклої поверхні правих лобової та тім`яної часток, забій нижньої поверхні правої скроневої частки, внутрішньошлуночкові крововиливи;

б) закрита травма хребта: осколковий перелом тіла 2-го шийного хребця з крововиливом у навколишні м`які тканини, повні поперечні переломи дужки 2-го шийного хребця справа та зліва з крововиливами у навколишні м`які тканини, повні поперечні переломи правих поперечних відростків 3-5-го поперекових хребців біля основи з крововиливами у навколишні м`які тканини;

в) закрита травма тазу: осколкові переломи передніх країв обох вертлюжкових западин, з переходом на зовнішні третини верхніх гілок обох лобкових кісток, з крововиливами у навколишні

м`які тканини, повний вертикальний перелом крила правої клубової кістки по всій довжині з крововиливому навколишні м`які тканини, осколкові переломи нижніх країв обох сідничних кісток з крововиливами у навколишні м`які тканини;

г) синці верхніх та нижніх кінцівок, крововилив у м`які тканини задньозовнішньої поверхні лівої гомілки в верхній третині, крововилив у м`які тканини задньої поверхні правої гомілки середній третині.

Зазначені ушкодження, з урахуванням їх масивності, поєднаності, локалізації та механізму утворення (ударна лінія) могли бути заподіяні в результаті дії тупих, твердих предметів, якими могли бути деталі і поверхні рухомого транспортного засобу, яким було скоєно наїзд на ОСОБА_10 , а також за рахунок подальшого відкидання і співудару тіла з поверхнею дорожнього покриття.

Всі ушкодження у ОСОБА_10 з урахуванням їх морфологічних особливостей (синці блідо-зеленувато-жовті, слабко виражені), а також даних судово-гістологічного дослідження (ушкодження з вираженою клінічною реакцією та проліферацією), заподіяні прижиттєво, перед госпіталізацією ОСОБА_10 у КНП «МКЛ № 1» ОМР 31.03.2024.

Смерть ОСОБА_10 перебуває у прямому причинному зв`язку з наявною у неї поєднаною травмою голови, хребта та тазу у вигляді крововиливу під м`які оболонки головного мозку, забоїв головного мозку, внутрішньошлуночкових крововиливів, переломів тіла та дужки 2-го шийного хребця, переломів правих поперечних відростків 3-5-го поперекових хребців, переломів кісток тазу. Перебіг травми ускладнився розвитком двобічної, нижньодольової зливної посттравматичної пневмонії з крововиливами у плеврі, тканині легенів, вогнищами некрозу та абсцедування, центролобулярних некрозів печінки. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 з`явилась поліорганна недостатність, яка розвинулась внаслідок отриманої поєднаної травми тіла.

У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Chevrolet Bolt EV», p.н. НОМЕР_1 регламентувалися вимогами п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України.

Водій автомобіля «Chevrolet Bolt EV», p.н. НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода належним чином виконуючи вимоги п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України.

Дії водія автомобіля «Chevrolet Bolt EV», p.н. НОМЕР_1 не відповідали вимогам п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України та знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Водій ОСОБА_7 своїми необережними діями у формі злочинної недбалості допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б); 4.16 (а), 10.1; 12.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 4.16 ПДР «Пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;

п. 10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 12.1 ПДР «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 18.1 ПДР «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

п. 18.4 ПДР «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», - чим спричинив смерть потерпілої ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає змінити з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через надмірну суворість, мотивуючи апеляційну скаргу наступним:

- суд, при призначенні покарання, не прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який провину визнав у повному обсязі, щиро кається, раніше не судимий;

- також зазначає, що під час досудового розслідування опору розслідуванню не вчиняв, після події намагався зустрітися із родичами потерпілої та надати матеріальну допомогу для її лікування, особисто просив вибачення у потерпілої ОСОБА_11 , під час судового розгляду у якості часткового відшкодування цивільного позову сплатив 200000 грн.

Посилаючись на вказані доводи, обвинувачений просить вирок в частині призначення покарання змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено також за відсутності потерпілої сторони, яка в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення судового засідання не заявляла.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, апелянтом не оскаржується, а тому у відповідності до вимог ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно суворості призначеного покарання, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що:

- суд, при призначенні покарання, не прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який провину визнав у повному обсязі, щиро кається, раніше не судимий;

- також зазначає, що під час досудового розслідування опору розслідуванню не вчиняв, після події намагався зустрітися із родичами потерпілої та надати матеріальну допомогу для її лікування, особисто просив вибачення у потерпілої ОСОБА_11 , під час судового розгляду у якості часткового відшкодування цивільного позову сплатив 200000 грн.;

Апеляційним судом встановлено наступне.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

При призначенні покарання суд врахував положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Так, при визначені виду і міри покарання ОСОБА_7 , у відповідності до положень ст. 50, 66 КК України, суд 1-ої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, наслідки у виді смерті потерпілої ОСОБА_10 , дані про особу винного, який одружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, тимчасово не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання - не встановлено.

Разом з цим, з урахуванням досліджених доказів суд 1-ої інстанції приходить до висновку про відсутність і обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшували б покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема щирого каяття, з огляду на наступне.

Так, у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчинення злочину, яке виявляться в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Згідно з послідовною практикою Верховного Суду, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне (удаване) визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації (див. постанови ККС у складі ВС від 15.11.2021 справа № 199/6365/19, від 04.10.22 № 523/4890/19).

З урахуванням досліджених доказів, суд 1-ої інстанції дійшов висновку, що заява обвинуваченого ОСОБА_7 про щире каяття носить формальний характер, за відсутності належного усвідомлення спричинених його протиправним діянням наслідків. На переконання суду, зазначена заява обвинуваченого зроблена насамперед з метою врахування її судом у якості обставини, що пом`якшує покарання та створення умов для звільнення від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

До вказаного висновку суд 1-ої інстанції дійшов оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча і заявив про повне визнання винуватості у кримінальному правопорушенні, проте під час допиту весь час намагався виправдатися, створити враження, що подія ДТП стала наслідком несприятливої дорожньої обстановки та обставин, що не залежали від його волі.

Також, суд 1-ої інстанції обґрунтовано визнав формальний характер дій обвинуваченого ОСОБА_7 щодо направлення під час судового розгляду на адресу потерпілої ОСОБА_11 листа з вибаченнями з приводу спричинення смерті ОСОБА_10 та пропозицією отримати, у якості часткового відшкодування завданої злочином шкоди, грошові кошти в сумі 20 000 грн., що вочевидь була не співмірною завданій шкоді, навіть з точки зору її часткового відшкодування.

При цьому здійснені наприкінці судового розгляду 21.11.2024 та 15.01.2025 обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілій (цивільному позивачу) ОСОБА_11 виплати в загальні сумі 200 000 грн., не переконання суду, викликані не щирим каяттям, а бажанням отримати більш м`яке покарання.

З урахуванням викладеного, зокрема характеру і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків у виді смерті особи, даних про особу винного ОСОБА_7 , його відношення до вчиненого, суд 1-ої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень буде призначення останньому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк. Саме таке покарання, на думку суду1-ої інстанції, здатне досягти його мети.

Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважав можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що на переконання колегії судів відповідає тяжкості вчиненого злочину і наслідкам, які настали, а саме смерть молодої жінки.

Натомість, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», «…Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду».

Таким чином, апеляційний суд, вважає неможливим призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 69 або ст. 75 КК України, оскільки колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, його наслідки у виді смерті людини.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14 при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень і поведінку після скоєння злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, наведений у вироку, щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи, тому ОСОБА_7 правильно призначене покарання, яке належить відбувати реально в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання ОСОБА_7 обрана, відповідно до ст. 65 КК України, правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

При вирішенні питання про доцільність позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами апеляційний суд враховує, що внаслідок порушення останнім правил дорожнього руху України було спричинено смерть потерпілої ОСОБА_10 , право суду на обрання додаткового покарання, передбаченого санкцією статті, тому прийшов до висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, щорозмір основного покарання обвинуваченому у виді трьох років позбавлення волі обрано, відповідно до приписів ст. 65 КК України, правильно, та що висновок суду 1-ої інстанції, щодо неможливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи, та його особі.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Таким чином, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 406, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні за № 0000435 від 01.04.2024 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4