ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/969/25 Справа № 932/3868/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисникаадвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2025 рокупро обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в рамках кримінального провадження № 0012481 від 23.10.2024 року,-

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2025 рокузастосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 21 червня 2025 року включно.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, з дотриманням п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України ОСОБА_8 встановлено заставу у вигляді 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680гривень, які необхідно внести до сплину терміну тримання під вартою, із покладенням наступних обов`язків:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що на сьогодні є достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 може бути причетним до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_8 є військовослужбовцем, що свідчить про наявність спеціальних навичок із маскування, володіння спеціальною зброєю. Місцем дислокації підрозділу підозрюваного є зона, максимально наближена до бойових дій. Крім того, доведено, що на сьогодні існують заявлені ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки поданими матеріалами підтверджується, що він може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, має навички, які можуть сприяти переховуванню від органів досудового розслідування та суду, продовжити вчиняти аналогічні правопорушення. При цьому ризик здійснення впливу на інших учасників кримінального провадження визнано необґрунтованим.

Із вказаним рішенням слідчого судді не погодилась захисник адвокат ОСОБА_7 , діюча в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , та подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить постановити ухвалу, якою клопотання слідчого залишити без задоволення. Розглянути питання щодо зменшення застави ОСОБА_8 до 20 розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян, який забезпечить усунення ризиків зазначених в клопотанні слідчого, враховуючи матеріальний стан підзахисного, або змінити запобіжний захід на будь який інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки, вважаємо що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Наголошує, що жодний ризик передбачений ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному ОСОБА_8 не має сенсу переховуватися від органів слідства так як він розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.

Звертає увагу суду, що весь час ОСОБА_8 знаходився за місцем своєї реєстрації, працював офіційно в АВ Метал Груп та ТБ Новіс, тобто в розшуку не знаходився.

Зазначає, що ОСОБА_8 впливати на свідків не збирається, тим паче вони є військово службовці, деякі надали свідчення, пройшло більше двох років, скоювати нові злочини не має наміру, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у підозрюваного не має можливості.

Вважає, що жодним чином не обґрунтовано та недоведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, та не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Вказує, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_8 буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження. Підозрюваний має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 є мама ОСОБА_9 яка є інвалідом ІІІ групи, тобто має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, офіційно працював.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який, прокурора, який просив апеляційну скаргу захисника адвоката залишити без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини дав визначення «обґрунтованій підозрі», згідно з яким цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, перебуваючи на посаді механіка-водія 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників та без поважних причин 30.08.2022 самовільно залишив місце служби, а саме район зосередження 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 розташованого в населеному пункті АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану та ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до моменту поки не був затриманий співробітниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, а саме до 23.04.2025.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань установлено, що 23.10.2024 зареєстроване кримінальне провадження № 0012481 за ч. 5 ст. 407 КК України.

23.04.2025 стосовно ОСОБА_8 складене та вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Сторона обвинувачення звернулась до слідчого судді з клопотанням про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, здійснено з дотриманням строків і порядку, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

Підозрюваний ОСОБА_8 в судовому засіданні, заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що йому було необхідно лікування та до лікарні він добирався самостійно, подумав, що не потрібен на військовій службі.

Так, слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що є достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 може бути причетним до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Також існування ризиків, оскільки ОСОБА_8 є військовослужбовцем, місцем дислокації підрозділу підозрюваного є зона, максимально наближена до бойових дій, що свідчить про можливість переховування від органів досудового розслідування, крім того ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, також може продовжити вчиняти аналогічні правопорушення.

Посилання захисника про недоведеність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не заслуговує на увагу, оскільки такий ризик не заявлений, а ризик здійснення впливу на інших учасників кримінального провадження, слідчим суддею визнаний необґрунтованим.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя у відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства, врахувавши особу підозрюваного ОСОБА_8 та обставини злочину, за яким йому пред`явлено підозру, в період дії військового часу, наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно якої рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, обґрунтовано обрав йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави.

Колегія суддів вважає, на даний час у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Враховуючи вказану норму Закону, за інкримінований ОСОБА_8 злочин заборонено застосовувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Перевіряючи доводи захисника про зменшення розміру застави, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні в справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022 р. (заява № 23312/15), Європейський суд з прав людини зазначив, що розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява № 54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року). Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява № 60859/00, пункт 111, від 07 грудня 2006 року).

Доводи захисника, що визначений розмір застави є непомірно високим та не відповідають обставинам кримінального правопорушення та особі підозрюваного, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки слідчим суддею застосовано суму застави, яка є меншою ніж максимально можлива, визначено з урахуванням всіх характеризуючи даних підозрюваного та обставин кримінального правопорушення, в тому числі тих, на які посилається захисник в апеляційній скарзі.

Захисником не наведено жодних інших чи нових підстав, які б слідчий суддя не прийняв до уваги, під час вирішення питання щодо розміру застави. На думку колегії суддів, саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1ст. 177 КПК України.

Крім того, такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2025 рокупро обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в рамках кримінального провадження № 0012481 від 23.10.2024 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді