Справа № 525/525/25
Провадження № 1-кс/525/21/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2025 селище Велика Багачка

Слідчий суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України,

у с т а н о в и л а:

12.05.2025 в провадження слідчого судді Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла скарга ОСОБА_2 , подана в порядку ст. 206 КПК України на незаконне затримання. В обґрунтування скарги ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах, було затримано працівниками поліції, які вимагали від нього зізнання у вчиненні кримінального правопорушення, від чого останній категорично відмовився. У зв`язку з відсутністю підстав для затримання в порядку ст. 208 КПК України, працівники поліції, використовуючи дружні зв`язки, сховали ОСОБА_3 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він і утримується проти його волі та без відповідного на те рішення суду. До останнього застосовуються нелюдське поводження та тортури. Просила слідчого суддю зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування обставин позбавлення волі та звільнити останнього.

Вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених ст. 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді Великобагачанського районного суду Полтавської області зі скаргою у порядку ст. 206 КПК України, у якій просить звільнити ОСОБА_3 , який незаконно утримується у ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції та тримання особи під вартою. Затримання уповноваженими службовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадян та їх утримання на території збірного пункту не є незаконним позбавленням особи свободи в розумінні ст. 206 КПК України.

Із змісту поданої скарги вбачається, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, у тому числі й у зв`язку з застосуванням відносно нього запобіжного заходу, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуванням кримінального правопорушення у межах кримінального провадження.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України оголошено про проведення загальної мобілізації.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Слідчий суддя зазначає, що у разі порушення прав чи інтересів громадянина ОСОБА_3 службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_1 чи інших військових формувань при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних з мобілізацією, для судового захисту останній вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі «Мельник проти України» зазначив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, у даному випадку у слідчого судді відсутня компетенція для вжиття заходів, передбачених ст. 206 КПК України, про які просить заявник у скарзі. Виходячи із вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 206, 372 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України.

Ухвалу може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1