Дата документу 05.05.2025 Справа № 337/6553/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/6553/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/461/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 301-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не маючий, пенсіонер, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України та йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, пов`язаною з навчанням та вихованням дітей на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 6367 грн. 20 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , діючи умисно, порушуючи суспільну мораль, тобто систему етичних норм, правила поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних, духовних і культурних цінностей в частині заборони поширення серед населення вульгарно натуралістичної, цинічної, непристойної фіксації статевих актів із зображенням у будь-який спосіб дитини, всупереч Закону України «Про захист суспільної моралі», Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства», усвідомлюючи суспільно небезпечних характер свого діяння, отримав доступ до всесвітньої мережі Інтернет та використовуючи комп`ютерний пристрій чорного кольору, на якому є напис fractal design з номером FD-CA-DEF-R5-TI 1603FD9, за адресою: АДРЕСА_1 , підключений до мережі Інтернет, завантажив сто тринадцять (113) фотоелементів, які відносяться до дитячої порнографії, і почав зберігати в пам`яті свого комп`ютерного пристрою для особистого перегляду без мети збуту і розповсюдження до 16 травня 2024 року, тобто до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції в ході санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між прокурором та обвинуваченим було укладено угоду про визнання винуватості, в якій сторони узгодили мінімальний іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України.

Разом з тим, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна сторонами не узгоджувалось, а обвинуваченого запевняли, що після вироку всі речі будуть повернуті його родині.

Проте в судовому засіданні прокурор запропонував застосувати спеціальну конфіскацію майна та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Звертає увагу, що речовий доказ системний блок в корпусі чорного кольору, є спільною сумісною власністю подружжя, яке було набуто під час шлюбу.

Матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження того, що дружина обвинуваченого знала чи могла б знати про незаконне використання вказаного системного блоку і навпаки пояснювала, що обвинувачений до хвороби працював системним адміністратором та на теперішній час іноді може працювати дистанційно по питанню системного комп`ютерного обладнання та використання мережі.

Таким чином, суд погіршив становище обвинуваченого, оскільки сторони заздалегідь досягли домовленості з приводу покарання та вирішення долі речових доказів.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 301-1 КК України покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, а речовий доказ системний блок повернути власнику майна.

До судового засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду його апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, із заявою про відкладення розгляду апеляційної скарги на адресу апеляційного суду не звернувся, у зв`язку із чим, враховуючи приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що було укладено угоду про визнання винуватості та все узгоджено з прокурором, але в суді був інший прокурор, який попросив застосувати спеціальну конфіскацію та 2 роки іспитового строку, що не було узгоджено під час укладення угоди. Крім того, обвинувачений дуже хворий та не може пересуватись самостійно.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що застосування спеціальної конфіскації є прерогативою суду та не може узгоджуватись угодою про визнання винуватості, а про розмір іспитового строку в угоді взагалі нічого вказано не було.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 301-1 КК України, є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі письмової заяви ОСОБА_7 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника обвинуваченого пронеправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на наступне.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник обвинуваченого фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з угоди про визнання винуватості від 6 грудня 2024 року, укладеної між прокурором та обвинуваченим, сторони погодились на призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 301-1 КК України покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, пов`язаною з навчанням та вихованням дітей, строком на 3 роки.

Разом з тим, сторони узгодили, що ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України буде звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Жодних уточнень з приводу того, який саме іспитовий строк буде визначений обвинуваченому ОСОБА_7 , угода про визнання винуватості не містить.

Таким чином, вирішення питання про тривалість випробувального терміну було віднесено на розсуд суду, який, використовуючи свої дискреційні повноваження, визначив дворічний іспитовий строк як такий, що буде необхідним та достатнім для контрою за виправленням та перевихованням ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що підстави для зменшення ОСОБА_7 терміну іспитового строку до 1 року відсутні.

Доводи сторони захисту про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при вирішенні долі речових доказів є також необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 зберігав фотоелементи порнографічного характеру з використанням системного блоку чорного кольору з написом fractal design з номером FD-CA-DEF-R5-TI 1603FD9, який є знаряддям вчинення даного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відтак, суд, ухвалюючи вирок, обґрунтовано застосував вказані норми закону при вирішення питання про долю системного блоку чорного кольору з написом fractal design з номером FD-CA-DEF-R5-TI 1603FD9, який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Окремо слід звернути увагу, що застосування спеціальної конфіскації є прерогативою суду та не може узгоджуватись угодою про визнання винуватості, оскільки спеціальна конфіскація не є тотожною конфіскації як виду покарання.

До того ж, зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що для вчинення кримінального правопорушення використовував самесистемний блок чорного кольору з написом fractal design з номером FD-CA-DEF-R5-TI 1603FD9, жодним чином не вказував, що вказаний речовий доказ йому не належить.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4