КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/9214/22 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1533/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який представляє інтереси ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого водієм в ТОВ «Ярове», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили постановлено не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у якості компенсації за спричинену моральну шкоду 20 000 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_8 30.07.2022, близько 20:24 год., керуючи автомобілем марки «Daewoo» моделі «Gentra», р.н. НОМЕР_1 знаходився за адресою: м. Київ, проспект Оболонськоиий, поблизу будинку №34/1 та ТРЦ «Dream», де в порушення п. 10.1 та 10.9 ПДР України, рухаючись заднім ходом та змінюючи напрямок руху, не переконався перед цим, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила проїзну частину проспекту Оболонського в м. Києві, поза межами пішохідного переходу, з ліва на право відносно руху автомобіля, яким керував ОСОБА_8 . Внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить частково змінити вирок Оболонського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України в частині скасування додаткового покарання, призначивши йому покарання у вигляді штрафу 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 гривень, на підставі ст.69 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильної кваліфікації його дій, апелянт звертає увагу на те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є явно несправедливим через суворість, що полягає у призначенні судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що при вирішенні питання призначення судом додаткового покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких необережних злочинів, а також відомості, які характеризують ОСОБА_8 раніше не судимого, одруженого, працюючого, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Захисник звертає увагу на те, що судом першої інстанції було проігноровано те, що ОСОБА_8 працює водієм в ТОВ «ЯРОВЕ» і це є єдиним джерелом його доходу.

Захисник зазначає, що судом не було взято до уваги доводи представника потерпілої, який просив не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Також було проігноровано той факт, що ДТП було скоєно на проїжджій частині дороги, де ОСОБА_8 під час паркування рухався заднім ходом автомобіля, щоб припаркуватися поміж автомобілів, які стояли уздовж дороги, а в цей час потерпіла переходила дорогу в невстановленому місці та ОСОБА_8 не міг передбачити, що потерпіла буде переходити проїжджу частину дороги у невстановленому місці.

Отже, на переконання захисника, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року підлягає зміні в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, а саме за наявності декількох підстав, що пом`якшують покарання, можливість застосувати положення частини 2 статті 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, його кваліфікації дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції посилаючись на положення статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, а також відомості які характеризують його особу: раніше не судимий, одружений, працює, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом визнано щире каяття, відшкодування матеріальних витрат за лікування потерпілої, наявність на утриманні неповнолітньої дитини. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Врахувавши зазначені обставини, а також те, що злочин було скоєно з необережності, суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, у разі призначення йому мінімального покарання у виді штрафу.

Разом з цим, суд визнав за доцільне призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки його поведінка на автошляху є явно небезпечною для оточуючих.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх достатньо обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 , як основне, так і додаткове покарання, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому воно не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості, в тому числі в частині позбавлення останнього права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Що стосується доводів, на які захисник посилається у своїй апеляційній скарзі в частині незаконності та безпідставності застосування до ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_8 працює водієм в ТОВ «ЯРОВЕ» і це є єдиним джерелом його доходу, то вони не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в цій частині, виходячи з встановлених під час судового розгляду обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про застосування положень ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами не ґрунтуються на вимогах закону.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин та інші, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Крім того, застосування ч.1 ст.69 КК України можливе лише при призначенні особі основного виду покарання, а ч.2 надає можливість не призначати додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якої альтернативно передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції ч. 1 ст. 286 КК України, особу не може бути звільнено від передбаченого нею обов`язкового додаткового покарання на підставі положень ч. 2 ст. 69 зазначеного Кодексу.

На думку колегії суддів, ОСОБА_8 обґрунтовано призначено покарання за ч.1 ст.286 КК України у вигляді штрафу у вигляді 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На переконання колегії суддів, призначене судом покарання, в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам скоєного, сукупності даних про особу обвинуваченого, є необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також домірне скоєному.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для зміни вироку, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який представляє інтереси ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4