Провадження № 11-кп/4823/471/25
Категорія - ст. 336 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003308, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Припутні Ічнянського району Чернігівської області, який проживає на АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працює, неодружений, раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 , будучи військовозобов`язаним, 11.08.2023 прибув до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з оголошенням Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» загальної мобілізації, яку продовжено Указом Президента України № 342/2022 від 17.05.2022 та призовом на військову службу у Збройні Сили України, де пройшов медичний огляд відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, за результатами якого визнаний здоровим та придатним до проходження військової служби.

В подальшому, ОСОБА_6 11.08.2023, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та будучи належним чином повідомленим про призов на військову службу під час загальної мобілізації та наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, отримавши під свій особистий підпис виклик (повістку), за якою мав з`явитися 16.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки у військову частину для проходження військової служби за мобілізацією, на вказану дату не з`явився, про причини неявки не повідомив, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав у повному обсязі.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 336 КК України і призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок місцевого суду скасувати як у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, так й у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ст. 336 КК України у виді 3 років позбавлення волі. В обґрунтування скарги посилається на безпідставне, без належного мотивування звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Зазначає про відсутність критичної оцінки своєї злочинної бездіяльності з боку ОСОБА_6 . Вказує, що призначення іспитового строку особі, що намагається уникнути мобілізації, є вкрай несправедливим відносно захисників України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подавали.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав подану апеляційну скаргу. Обвинувачуваний та його захисник заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачуваний ОСОБА_6 пояснив, що на даний час він проходить лікування та має намір повторно пройти ВЛК.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін обвинувачення та захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування і місцевим судом за ст. 336 КК України.

Місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_6 дотримався вимог ст. 65 КК України: врахував, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , встановлено не було.

У той же час, доводи прокурора про неправильне застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, заслуговують на увагу.

Так, призначення іспитового строку особі, що намагається уникнути мобілізації, є вкрай несправедливим та зневажливим відносно захисників України.

Крім того, призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України призведе до свідомого та відвертого ігнорування повісток іншими особами, які підлягають мобілізації, не забезпечить виконання превентивної мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та негативно впливатиме на стан укомплектованості військових частин, а отже й обороноздатності всієї держави.

Інші обставини, враховані місцевим судом на користь ОСОБА_6 , необґрунтовано, оскільки його травма та перебування на стаціонарному лікуванні є лише даними про особу обвинуваченого та не вказують на можливість невиконання конституційного обов`язку. Жодних дій щодо оскарження дій (бездіяльності) військово-лікарської комісії ОСОБА_6 не вчинив.

Отже, навіть наявність позитивної характеристики, кількох обставин, що пом`якшують покарання, не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України і звільнення його від відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише за умови відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 404, 405, 407, 418, 420, 426, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Скасувати вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання у звязку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4