Житомирський апеляційний суд
Справа №289/445/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/158/25
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого: ОСОБА_9

прокурорів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000348 за апеляційною скаргою прокурора Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , студента Київського політехнічного інституту, неодруженого, непрацюючого, несудимого,-

- за ч. 2 ст. 286 КК України виправдано за відсутністю у його діях складу злочину.

Речові докази:

- автомобіль «Hyundai I30» реєстраційний номер НОМЕР_1 залишено ТОВ «Радомишльське овочеве підприємство»;

- мотоцикл «Kawasaki» повернуто ОСОБА_7

встановила:

ОСОБА_7 , 11.06.2016 близько 12 години 45 хвилин, в світлу пору доби, при необмеженій оглядовості в задовільних дорожніх умовах, порушуючи вимоги підпунктів «а», «б» пункту 2.1. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, тобто не маючи навиків керування мотоциклом та не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії «А», а також не маючи відповідних реєстраційних документів на транспортний засіб, керував незареєстрованим у встановленому законом порядку технічно справним мотоциклом «Kawasaki», яким рухався по вул. Карпенка в м. Радомишль Житомирської області та перевозив, в порушення вимог підпункту «г» пункту 2.3. Правил дорожнього руху, пасажира ОСОБА_13 , який був без мотошолому.

Рухаючись вищевказаним мотоциклом зі сторони центру м. Радомишль Житомирської області в напрямку с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області, на 124 км. + 605 м. автодороги «Овруч-Малин-Кочерів», поблизу автозаправної станції «БРСМ» на вул. Карпенка в м. Радомишль, ОСОБА_7 , порушуючи вимоги пункту 1.5. та підпункту «д» пункту 2.3. Правил дорожнього руху, створив небезпеку дорожнього руху, що загрожувала життю та здоров`ю громадян, та порушуючи вимоги пункту 12.4. та підпункту «б» пункту 12.9. Правил дорожнього руху, у населеному пункті (м. Радомишль Житомирської області) перевищив дозволену швидкість 60 км/год., рухаючись зі швидкістю 113 ± 9 км/год. В результаті цього на перехресті з вул. Комсомольська в м. Радомишль Житомирської області передньою частиною свого мотоцикла допустив зіткнення із задньою лівою частиною автомобіля «Hyundai I30» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_14 , який здійснював маневр повороту з вул. Комсомольської на вул. Карпенка в напрямку центру м. Радомишль Житомирської області.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоциклу ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами лівої скроневої кістки з переходом на кістки основи черепа, пластичної епідуральної гематоми, забою головного мозку середнього ступеню, які по своїй сукупності відносяться до тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Порушення неповнолітнім водієм ОСОБА_7 вимог пункту 12.4. та підпункту «б» пункту 12.9. Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки та виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди з її наслідками.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Малинський районний суд Житомирської області виправдав ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за відсутністю в його діях складу злочину, оскільки вважав, що з досліджених судом належних і допустимих доказів не встановлено наявність в діях ОСОБА_7 порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Так, суд у вироку зазначив, що при проведені експертизи час руху мотоцикла та автомобіля, їх швидкість, гальмівний шлях та кількість кадрів за певний проміжок часу експерти брали з наданого їм слідчим відеозапису дорожньо-транспортної пригоди, що був зафіксований на CD-R диску. А тому, з наданих суду доказів неможливо встановити звідки слідчий отримав диск з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди і чи взагалі він отриманий в порядку, передбаченому КПК України.

Крім того, після проведення експертизи, вищевказаний CD-R диск з відеозаписом не був відкритий сторонам кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, оскільки був опечатаний до пакету експертної служби МВС України і розпечатаний лише судом під час його дослідження в судовому засіданні.

Суд, на підставі ст. ст. 86, 87, 290 КПК України, визнав відеозапис дорожньо-транспортної пригоди, який зафіксований на CD-R диску, недопустимим доказом.

Суд також визнав недопустимим доказом і висновок експертів з комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи механізму обставин дорожньо-транспортної пригоди № 19/12-1/197/198-СЕ/17 від 01.12.2017 року (Т.1, а.с. 222-246).

Також у вироку зазначено, що суду не надано доказів з яких можливо встановити, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та визначити зміст підозри.

Вимоги апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор просить провести частковий судовий розгляд кримінального провадження, дослідити відеозапис дорожньо транспортної пригоди, протокол проведення слідчого експерименту від 21.03.2017, висновок судової фототехнічної експертизи №3/1035 від 17.11.2016, висновок експерта з експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди №3/454 від 08.08.2017, висновок комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи механізму обставин дорожньо транспортної пригоди №19/12-1/197/198-СЕ/17 від 01.12.2017, допитати в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 .

Скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та покарати на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі п. «А» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання.

Вважає, що вказаний вирок є незаконним та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що висновок суду про не відкриття стороні захисту доказів в порядку ст. 290 КПК України є необґрунтованим, оскільки в ході судового розгляду стороною обвинувачення надано висновок судової експертизи № 3/1035 від 17.11.2016, висновок експертизи обставин і механізму дорожньо транспортної пригоди №3/454 від 08.08.2017, висновок комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи механізму обставин дорожньо транспортної пригоди №19/12-1/197/198-СЕ/17 від 01.12.2017 разом із носієм з відеозаписом, на якому зафіксована дорожньо - транспортна пригода за участю обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_7 . Вказані докази надані з матеріалів кримінального провадження, які були пронумеровані у кримінальному провадженні та відкриті стороні захисту.

Вважає, що захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття

Посилається на те, що судом безпідставно визнано відеозапис дорожньо - транспортної пригоди, який був наданий експертам на дослідження, висновок судової експертизи № 3/1035 від 17.11.2016, висновок експертизи обставин і механізму дорожньо - транспортної пригоди № 3/454 від 08.08.2017, висновок комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи механізму обставин дорожньо - транспортної пригоди № 19/12-1/197/198-СЕ/17 від 01.12.2017 недопустимими доказом. Так, припущення суду про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України не було предметом дослідження в ході судового розгляду, жодних клопотань про їх недопустимість у зв`язку не відкриттям доказів не надходило, вказане рішення судом прийнято самостійно, а отже позбавлено сторону обвинувачення на змагальність процесу

Про визнанні судом недопустимими доказами висновку судової експертизи № 3/1035 від 17.11.2016 та висновку комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи механізму обставин дорожньо - транспортної пригоди № 19/12-1/197/198-СЕ/17 від 01.12.2017 мотивовано тим, що при проведені експертизи час руху мотоцикла та автомобіля, їх швидкість, гальмівний шлях та кількість кадрів за певний проміжок часу експерти брали з наданого їм слідчим відеозапису дорожньо-транспортної пригоди, що був зафіксований на CD-R диску. Однак з наданих суду доказів неможливо встановити звідки слідчий отримав диск з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди і чи взагалі він отриманий в порядку, передбаченому КПК України.

В ході судового розгляду, допитувався один із експертів, який проводив комплексну судово фототехнічну експертизу та експертизу механізму обставин дорожньо - транспортної пригоди № 19/12-1 /197/198-СЕ/17 і 01.12.2017. В свою чергу, в ході допиту експерту запитання щодо надходження диску експертизи, його дослідження не ставилось, а отже вказане питання судом не досліджувалось.

Крім того, судом визнано неналежним доказом у кримінальному провадженні протокол проведення слідчого експерименту від 21.03.2017.

Зазначає, що в ході судового розгляду судом було досліджено слідчий експеримент від 21.03.2017, проведений за участю статиста. При проведенні експерименту, слідчим використовувались вихідні дані, які були отримані в ході досудового розслідування.

Крім того, судом допитано слідчого ОСОБА_15 , який підтвердив, що усі вихідні дані отримані внаслідок допитів потерпілого, свідка та проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні.

Вважає, що судом помилково прийнято рішення про визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2017 неналежним, оскільки слідчим брались вихідні дані, які були раніше встановлені досудовим розслідуванням.

Також суд при виправданні особи зазначив, що в ході судового розгляду не надано доказів з яких можливо встановити, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та визначити зміст підозри.

Вважає, що такі висновки суду є безпідставними, оскільки в ході досудового розгляду клопотання про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , невідповідність змісту підозри за ч.2 ст.286 КК України пред`явленому обвинуваченню не надходило, відповідно не було предметом судового дослідження.

А тому, вважає, що докази, які були здобуті органом досудового розслідування та досліджені судом, не отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та є допустимими.

На думку прокурора, вина ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України доведена повністю.

Апелянт твердить, що судом не спростовані покази свідка ОСОБА_14 , який був допитаний у ході судового засідання, суд залишив їх поза увагою та не дав належну оцінку, хоча він підтверджує винуватість обвинуваченого, порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху. Разом з тим, суд першої інстанції надав суттєву перевагу показам обвинуваченого, не врахував покази потерпілого.

Разом з тим, як зазначає прокурор, незрозумілі висновки суду, якими виправдано ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю складу злочину, в той час як згідно самого ж рішення судом виправдано у зв`язку з недоведеністю вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення.

Від захисника ОСОБА_8 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його представника, захисника, потерпілого, які заперечили щодо доводів апеляційної скарги прокурора, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається, серед іншого, підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При розгляді справи суд повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувавши та надавши їм оцінку з точки зору належності та допустимості.

Згідно ст.87 КПК України:

1. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

2. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

На думку колегії суддів, даних вимог Закону суд першої інстанції не врахував, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення щодо виправдування ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Так, диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

При цьому для встановлення наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, має бути встановлено три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Необхідно також звертати увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками (постанова Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 13 листопада 2019 року у справі № 753/20472/15-к).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досудовим розслідуванням та судом першої інстанції встановлено подію дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 , в судах першої та апеляційної інстанції він винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 11.06.2016 року близько 12 години він забрав свого друга із міста Радомишль і вони разом на мотоциклі рухалися в напрямку м. Житомира по вул. Карпенка. Рухалися по головній дорозі зі швидкістю не більше 60 км/год. В цей час з другорядної дороги виїхав автомобіль «Hyundai» і мотоцикл своїм переднім колесом зіткнувся з задніми лівими дверцятами автомобіля. Вважає винним водія автомобіля, який виїхав на головну дорогу не надавши дорогу мотоциклу.

Потерпілий ОСОБА_13 , в судах першої та апеляційної інстанції пояснив, що 11.06.2016 року близько 13 години він їхав з ОСОБА_7 на мотоциклі з міста Радомишль в с. Рудня. Рухались по вул. Карпенка. Швидкість не перевищували. Під`їжджаючи до автозаправної станції побачили з правої сторони автомобіль сірого кольору, який стояв під знаком «Дати дорогу». Однак водій не пропустив їх мотоцикл та виїхав на дорогу. У зв`язку з цим сталося зіткнення

Свідок ОСОБА_14 , в судах обох інстанцій пояснив, що 11.06.2016 року близько 12 години він заїхав на автозаправну станцію «БРСМ», яка знаходиться біля вул. Карпенка в м. Радомишль. Заправивши автомобіль, виїхав з автозаправної станції та під`їхав до Т-подібного перехрестя, щоб повернути в напрямку центра м. Радомишль. На перехресті пропустив транспортний засіб, який рухався в напрямку м. Радомишль, і почав повертати ліворуч, оскільки обидві смуги для руху були вільні. Вкінці маневру лівого повороту боковим зором побачив якийсь об`єкт, який рухається на великій швидкості, та відчув сильний удар в ліву задню частину свого автомобіля. Коли вийшов з автомобіля, то побачив, що лежить мотоцикл. Поряд нього хлопець в шоломі, а далі пасажир без шолома. Після цього приїхали працівники поліції і почали слідчі дії.

Згодом на автозаправній станції «БРСМ» свідок на флеш карту скопіював відеозапис дорожньо-транспортної пригоди та надав флеш карту слідчому разом з заявою.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що він був слідчим у даному кримінальному провадженню і проводив слідчий експеримент, призначав фототехнічну експертизу. Підтвердив, що отримував у свідка ОСОБА_16 за його заявою відеозапис ДТП, здається флешку. Як його отримав свідок не пам`ятає. На запитання захисника, чому він давав в суді першої інстанції протилежні показання, пояснив, що не зрозумів запитання. Місце зіткнення визначив по осипу скла згідно протоколу огляду місця ДТП.

Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної приколи від 11.06.2016 року та схемою до нього, згідно якого 11 червня 2016 року оглянуто місце зіткнення мотоцикла «Kawasaki» з автомобілем «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на 124 км + 605 м автодороги «Овруч-Малин-Кочерів» на Т-подібному перехресті вулиць Карпенка та Комсомольської в м.Радомишль Житомирської області, поблизу автозаправної станції «БРСМ» (а.116-134 т.1).

Даними протоколу додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.10.2016 року та схемою до нього, згідно якого слідчий додатково провів огляд місця дорожньо-транспортної пригоди для визначення відстаней на яких один від одного на вул. Карпенка в м.Радомишль розміщені дорожні знаки 5.35.1, 5.35.2 та 1.33 (а.189-189 а т.1).

Даними висновку експерта з експертизи технічного стану транспортного засобу №3/585 від 04.08.2016 року, яким встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди гальмова система мотоцикла «Kawasaki», рульове керування та ходова частина знаходилися в технічно працездатному стані, та не виявлено характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і дорожньо-транспортної пригоди (а.142-152 т.1).

Даними висновку експерта з експертизи технічного стану транспортного засобу №3/586 від 04.08.2016 року, яким встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди гальмова система автомобіля «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рульове керування та ходова частина знаходилися в технічно працездатному стані, та не виявлено характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і дорожньо-транспортної пригоди (а.155-167 т1.).

Даними висновку експерта з транспортно-трасологічної експертизи №3/587 від 04.08.2016 року, яким встановлено, що первинний контакт досліджуваних транспортних засобів відбувся між задніми лівими дверцятами автомобіля «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_1 з переднім колесом мотоцикла «Kawasaki» (а.170-180 т.1).

Даними висновку експерта судово-медичної експертизи №149 від 26.07.2016 року, з якого вбачається що у ОСОБА_7 малися тілесні ушкодження у вигляді ран грудної клітки, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню важкості без короткочасного розладу здоров`я (а.181 т.1).

Даними висновку експерта з судово-медичної експертизи №150 від 26.07.2016 року, яким встановлено, що у ОСОБА_13 малися тілесні ушкодження у вигляді рани потилиці, саден поперекової ділянки зліва, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню важкості без короткочасного розладу здоров`я (а.184 т.1).

Даними висновку експерта з судово-медичної експертизи №176 від 29.08. 2016 року, згідно якого у ОСОБА_13 малися тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами лівої скроневої кістки з переходом на кістки основи черепа, пластинчатої епідуральної гематоми, забою головного мозку середнього ступеню, які по своїй категорії відносяться до тяжкого ступеня важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення (а.185-186 т.1).

Даними висновку експерта з судово-медичної експертизи №202 від 22.10.16 року, згідно якого у ОСОБА_7 малися тілесні ушкодження у вигляді ран грудної клітки, лівого плечового суглобу, пахової ділянки праворуч, статевого члена, струсу головного мозку, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню важкості з короткочасним розладом здоров`я (а.187-188 т.1).

Суд першої свої висновки про виправдання ОСОБА_7 побудував на визнанні недопустимим доказом відеозапису ДТП, який був зафіксований як на флешкарті, так і на CD-R диску, а зафіксовані у ньому дані були використані під час проведення судових експертиз, на висновках яких ґрунтувалося обвинувачення, які судом першої інстанції також визнано недопустимими доказами з огляду на те, що їх отримано не в порядку, передбаченому КПК України, з порушенням вимог ст.290 КПК України та із застосуванням доктрини «плодів отруєного дерева».

За приписами ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимим визнається доказ отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з частиною третьою вказаної статті недопустимими є також докази, що були отримані, зокрема, з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегією суддів апеляційного суду не встановлено те, що стороною захисту оспорювалися відповідності зафіксованих як на флешкарті, так і на CD-R диску даних, які відбувалися під час ДТП і захист не вказував про будь-які обставини, що могли би піддавати сумніву достовірність цих даних.

Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Так, свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні в суді першої інстанції та апеляційної інстанції дав показання, зокрема про те, що він на АЗС «БРСМ» скопіював на флешкарту відеозапис ДТП та надав її слідчому, про що не заперечує сторона захисту ( журнал судового засідання від 21.08.2019 т.2 а.п.8, 36).

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про отримання відеозапису ДТП у позапроцесуальний порядок. Отримання стороною обвинувачення від свідка ОСОБА_14 за його ініціативою і доброю волею відеозапису ДТП узгоджується з наведеними кримінальними процесуальними нормами ст. 93 КПК щодо збирання доказів, зокрема шляхом отримання доказу (електронного документу) від фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий ОСОБА_15 на підставі даних, отриманих під час огляду місця ДТП 11 червня та 04 жовтня 2016 року, призначив судову фототехнічну експертизу, для проведення якої надав матеріали кримінального провадження, а також вказаний відеозапис, наданий органу досудового розслідування свідком ОСОБА_14 , за результатами чого було складено висновок експертів від 17 листопада 2016 року № 3/1035 (т.1 а.п. 192-202).

Згідно висновку судової фототехнічної експертизи №3/1035 від 17.11.2016 року: у даній дорожній обстановці водієві автомобіля «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_1 необхідно було діяти відповідно до вимог п.10.2. Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці невідповідностей вищевикладеним вимогам Правил дорожнього руху України, які могли б знаходитися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, у діях водія автомобіля «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_2 не вбачається; у даній дорожній обстановці водієві мотоцикла «Kawasaki» необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.4. Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці дії водія мотоцикла «Kawasaki» не відповідали вимогам п.12.4. Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, при русі з перевищенням допустимої швидкості руху, виконання водієм мотоцикла технічних вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України не виключало можливості зіткнення; середня швидкість руху мотоцикла «Kawasaki» становила близько 85,5 км/год; з технічної точки зору, при заданих вихідних даних, в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та даної дорожньо-транспортної пригоди знаходиться невідповідність дій водія мотоцикла «Kawasaki», технічним вимогам п. 12.4. Правил дорожнього руху України (a.192-202 т.1).

З дослідницької частини висновку вбачається, що експерти здійснили зняття інформації з наданого електронного носія інформації, та встановили, що в головному (кореневому) каталозі цього носія міститься один файл із назвою «ch06_4447.mp4», який і був предметом дослідження експертів, а не флешкарта ( т.1 а.п. 146 вищезгаданого висновку).

Відповідно до сформованої практики Верховного Суду, один і той же електронний документ може існувати на різних носіях, і всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Тому ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Наведене узгоджується із позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленою у постанові від 29 березня 2021 року у справі №554/5090/16-к.

Висновком комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи механізму обставин дорожньо-транспортної пригоди № 19/12-1/197/198-СЕ/17 від 01.12.2017 року встановлено, що у даній дорожній обстановці відповідно до наданого відеозапису швидкість руху мотоцикла «Kawasaki» становила 133 ± 9 км/год; у даній дорожній обстановці середня швидкість руху автомобіля «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до наданого на дослідження відеозапису при умові, що автомобіль подолав відстань з моменту початку свого руху до моменту зіткнення 4,2 м, становила 6±1км/год; швидкість руху автомобіля «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_2 5 км/год., яка бралася при проведенні слідчого експерименту, не суперечить швидкості руху, яка була встановлена експертним шляхом відповідно до відеозапису 6±1км/год. Інші значення швидкості руху (10 км/год, 12 км/год, 15 км/год.) суперечать швидкості руху, яка була встановлена експертним шляхом відповідно до відеозапису; значення часу руху автомобіля «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_3 (2,7 c.), який був установлений експертним шляхом відповідно до відеозапису, суперечить часу, який брався при проведенні слідчого експерименту; у даній дорожній обстановці при русі мотоцикла «Kawasaki» з допустимою швидкістю 60 км/год., водій мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_3 ; у даній дорожній обстановці при швидкості руху мотоцикла «Kawasaki» 104 км/год, водій не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_3 ; у даній дорожній обстановці при швидкості руху мотоцикла «Kawasaki» 122 км/год., водій не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_3 ; у даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, в діях водія мотоцикла «Kawasaki» вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди; у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Hyundai 130, реєстраційний номер НОМЕР_1 не вбачається невідповідності вимогам п. 16.11. та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній обстановці водій мотоцикла «Kawasaki» не перебував в аварійній обстановці (а.222-246 т.1).

Висновком експерта з експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 3/454 від 08.08.2017 встановлено, що: при наведених дорожніх умовах (при заданому комплексі вихідних даних) відстань, на якій знаходився мотоцикл «Kawasaki» від місця зіткнення з автомобілем «Hyundaі 130», реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент початку його руху, відповідно до 4 замірів щодо встановлення часу руху автомобіля під час проведення слідчого експерименту, при встановленій швидкості руху вказаного мотоцикла 85,5 км/год, визначається від 28,74 м. до 85,5 м; також у відповідності до ст. 69 КПК України, експерт вважає за необхідне зазначити, що фактичний час руху автомобіля «Hyundai 130, реєстраційний номер НОМЕР_1 до моменту зіткнення було визначено під час проведеної судової експертизи №3/1035 від 17.11.2016 року, що становить 2,68 с; виходячи з вищезазначеного, середнє (оскільки автомобіль рухається з прискоренням) значення швидкості руху автомобіля «Hyundai 130», при подоланні ним відстані до місця зіткнення визначається рівним 3,6?4,2/2,28=5,6 км/год. При цьому відстань, на якій знаходився мотоцикл «Kawasaki» від місця зіткнення з автомобілем «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент початку його руху також була визначена - 63,65 м; у даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водієві автомобіля «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_2 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 10.1., 16.3., 16.11. та дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху України; в наведених дорожніх умовах (при заданому комплексі вихідних даних), враховуючи вихідні дані та відстань, обраховану під час вирішення першого питання, з технічної точки зору, водій мотоцикла «Kawasaki», міг як мати так і не мати технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом своєчасного застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху при умові його руху з допустимою швидкістю для даного відрізку шляху та при умові його руху із швидкістю, з якою він рухався (а.208-219 т.1).

Отже, з огляду на вищенаведене, надання стороною обвинувачення електронного документу (відеозапису ДТП) на іншому матеріальному носії (CD-R диску) експертам, які склали висновок від 01 грудня 2017 року № 19/12-1/197/198-СЕ/17, за умови того, що сторона захисту не посилається на його невідповідність дійсним обставинам ДТП, не свідчить про порушення порядку його отримання (збирання).

Відповідно до дослідницької частини указаного висновку експерта, експерти установили наявність на диску файлу із відеозаписом «ch06_4447.mp4» та для дослідження відеозапису формат досліджуваної відеограми конвертували з формату «mp4» у формат «avi» та отримали файл «ch06_4447. аvi», який і був предметом дослідження експертів.

Визнаючи недопустимим доказом відеозапис ДТП, суд першої інстанції, виходив з того, що він не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК.

Про те, такий висновок суду першої інстанції, для ухвалення виправдувального вироку на переконання колегії суддів є хибним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання (ч. 2 ст. 290 КПК).

Частиною 3 ст. 290 КПК передбачено, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Необхідно зазначити, що ст. 290 КПК забезпечує реалізацію одного з елементів права на справедливий суд, а саме права на достатні час і можливості, щоб відстоювати свою позицію під час судового розгляду. Це право передбачає можливість отримати доступ до матеріалів, які сторона має намір використати в суді.

Права сторони буде порушено не стільки у випадку, якщо якісь матеріали не будуть або будуть не в повному обсязі відкриті на стадії завершення досудового розслідування, скільки тоді, коли суд, обізнаний із порушенням права сторони на своєчасне ознайомлення з матеріалами іншої сторони, не вжив належних заходів для виправлення ситуації, і сторона не отримала доступу до таких матеріалів або не мала достатнього часу і можливостей підготуватися до їх використання або надання відповідних заперечень.

З журналу судового засідання від 21.08.2019 року вбачається, що в ході судового розгляду кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про приєднання до справи матеріалів кримінального провадження, в тому числі: висновку судової експертизи №3/1035 від 17.11.2016, висновку експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди №3/454 від 08.08.2017, висновку комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи механізму обставин дорожньотранспортної пригоди №19/12-1/197/198-СЕ/17 від 01.12.2017. Сторона захисту не заперечувала проти долучення вищезазначених матеріалів кримінального провадження (т.2 а.п. 8).

Водночас сторона захисту, будучи обізнаною про наявність вищевказаних висновків експертів, технічного стану, обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не зверталася з клопотанням про надання їй доступу до матеріалів, які досліджував експерт, та не виявляла бажання реалізувати своє право на ознайомлення. На думку колегії суддів, за відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 КПК України слід розуміти, що сторона захисту не вважала за доцільне скористатися правом на відкриття їй також і первинного носія відеозапису, за допомогою якого він був виготовлений.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що сторона захисту не була позбавлена можливості отримати доступ (ознайомитися, скопіювати) до вищезгаданого електронного документу на відповідному етапі, тому небезпідставними є доводи прокурора про те, що під час досудового розслідування та судового розгляду сторона захисту не заявляла про невідкриття їй відеозапису ДТП та були відсутні такі заяви, зокрема й під час перегляду відеозапису в суді першої інстанції (журнал судового засідання від 10.03.2020 т.2 а.п.26-27).

Варто зазначити, що при проведенні експертизи, час руху мотоцикла та автомобіля, їх швидкість, гальмівний шлях та кількість кадрів за певний проміжок часу експерти брали саме з наданого їм слідчим відеозапису дорожньо-транспортної пригоди, що був зафіксований як на флеш карті так і на CD-R диску.

Апеляційний суд вважає, що питання поставлені слідчим у постановах про призначення експертиз не містять ознак упередженості, оскільки стосуються виключно необхідності дослідження технічного стану автомобіля та мотоцикла, визначення обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди.

У цій ситуації слідчий керувався вимогами кримінального процесуального кодексу та діяв у межах наданих йому повноважень щодо збирання доказів та надання їм оцінки.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні допитувався експерт ОСОБА_17 , який пояснив, що він був одним з експертів, які проводили комплексну судову фототехнічну експертизу та експертизу механізму обставин дорожньо-транспортної пригоди № 19/12-1/197/198-СЕ/17 від 01.12.2017 року. Слідчий надав їм вихідні дані серед яких вказав, що автомобіль до місця зіткнення подолав 4,2 метра. Виходячи з цієї відстані та часу руху автомобіля, який зафісований на відеозаписі, була встановлена його швидкість. Також було встановлено швидкість руху мотоцикла, виходячи з відстані між нерухомими об`єктами та кількості кадрів за які мотоцикл долає цю відстань. Виходячи з цього визначається час руху мотоцикла, оскільки відео має 24 кадри в секунду і кожен кадр становить 1/24 секунди. Знаючи відстань та час руху, можна порахувати швидкість. Таким чином було достовірно встановлено швидкість мотоцикла. Якби він їхав 60 кілометрів на годину, то роз`їхався б з автомобілем без гальмування.

Крім того, в ході допиту вищезазначеного свідка запитання щодо надходження диску на експертизу та його дослідження, учасниками кримінального провадження та судом не ставилось.

Також судом визнано неналежним доказом у кримінальному провадженні протокол проведення слідчого експерименту від 21.03.2017.

Так, суд у виправдувальному вироку зазначив, що дані, визначені в експерименті, не можуть вважатись достовірними та використовуватись при проведенні експертизи, оскільки вони залежать від багатьох факторів (налаштування автомобіля, розмір шин, надання прискорення автомобіля водієм), які слідчий не може контролювати. Крім того з даного протоколу, суду не зрозуміло, яким чином слідчий визначав місце зіткнення транспортних засобів та відстань, яку пройшов автомобіль до зіткнення з мотоциклом.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Відповідно до вимог ст.ст. 84, 85 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи можливість використання інших доказів.

Як вбачається з журналу судового засідання ( т.2 а.п. 21), в судовому засіданні досліджувався слідчий експеримент від 21.03.2017, проведений за участю статиста.

Як судом першої інстанції так і апеляційним судом було допитано слідчого ОСОБА_15 , який пояснив, що він проводив слідчий експеримент з метою встановлення часу за який автомобіль ОСОБА_14 подолав відстань від початку перехрестя до місця зіткнення на різних швидкостях.

Відповідно до даних протоколу слідчого експерименту від 21.03.2017 року слідчим встановлено, що автомобіль «Hyundai 130» подолає відстань 4,32 м від початку перехрестя до місця зіткнення з мотоциклом, рухаючись зі швидкістю 5 км/год.,10 км/год.,12 км/год. та 15 км/год (а.204-205 т.1).

Колегія суддів вважає, що судом помилково визнано протокол проведення слідчого експерименту від 21.03.2017 неналежним, оскільки слідчим брались вихідні дані, які були раніше встановлені досудовим розслідуванням.

У свою чергу, відповідно до вимог ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження є самостійним у своїй процесуальній діяльності та під час проведення досудового розслідування визначає той обсяг слідчих дій, необхідність проведення яких, на його переконання, буде достатнім для доведення винуватості особи та притягнення її до кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження знаходиться клопотання ОСОБА_14 адресоване слідчому ОСОБА_15 , де він відмовляється від участі в слідчому експерименті (відтворенні механізму ДТП), в зв`язку з тим, що дана подія мала значні часові рамки (давнину у більш як пів року) (т.2а.п. 20).

Що стосується посилання у вироку суду на те, що суду не надано доказів з яких неможливо встановити, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та вивчити зміст підозри, колегія суддів вважає такі висновки суду необґрунтованими та такими, що не дають підстав для ухвалення виправдувального вироку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 23.02.2018 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

23.02.2018 року роз`яснено право підозрюваному на захист, а також в цей же день проведено допит підозрюваного ОСОБА_7 .

Вказане питання під сумнів стороною захисту не ставилось, а за наявності сумнівів суд вправі та міг з`ясувати вказане питання у сторони обвинувачення, витребувавши відповідний процесуальний документ.

Відповідно до ч.1 ст.227 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і, лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Доводи прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст.373 КПК України також є обґрунтованими.

Кримінальний процесуальний закон (ст. 373 КПК) розрізняє два види вироків: обвинувальний та виправдувальний. При цьому виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Проте, суд першої інстанції наведених вимог не дотримався.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що суд дійшов висновку про те, що не доведено причетність ОСОБА_18 до вчинення інкримінованого йому злочину, у той же час виправдав останнього у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень. Тобто, суд зазначив дві різні самостійні підстави для виправдання особи, що суперечить вимогам ст. 373 КПК України.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду ОСОБА_7 було вчинено кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження.

ОСОБА_7 керував транспортним засобом не маючи відповідних навиків, права на керування транспортним засобом, який не був зареєстрований, при цьому значно перевищив швидкість у населеному пункті, рухаючись з швидкістю більше 120 км/год., взяв пасажира без мотошолому і саме ці порушення перебувають у причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

При цьому, згідно ст.106 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Щодо осіб, зазначених у частині другій цієї статті, встановлюються такі строки давності - 7 років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

За положеннями ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Враховуючи, що на час постановлення ухвали апеляційним судом, з часу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення (11.06.2016р.), сплинув строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, визначений у п. 3 ч. 2 ст. 106 КК України, а також те, що під час розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_7 наголошував на своїй невинуватості, після роз`яснення можливості звільнення від кримінальної відповідальності щодо цього заперечив та не заявляв жодних клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст. 49, 106 КК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність скасування виправдувального вироку, ухвалення обвинувального вироку з призначенням покарання та на підставі положень п. 3 ч. 2 ст. 106 КК України, ч. 5 ст. 74 КК України звільнення від призначеного покарання.

Апеляційний суд вважає, що звільнення від покарання на підставі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є більш сприятливішою для обвинуваченого підставою для звільнення від кримінальної відповідальності ніж амністія, застосування якої не допускається щодо осіб до яких така амністія була застосована протягом останніх десяти років (п «е» ст.4 ЗУ «Про амністію в Україні»), а тому в цій частині не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 судові витрати за проведення судових експертиз на користь держави, оскільки обвинувачений є повнолітнім.

За наведеного, апеляційна скарга прокурора, підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 4 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання 3 (три роки) позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п.3 ч.2 ст. 106, ч.5 ст. 74 КК України за закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речові докази:

- автомобіль «Hyundai 130» реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити ТОВ «Радомишльське овочеве підприємництво»;

-мотоцикл «Kawasaki» - повернути ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати на користь держави за проведення судових експертиз:

- за проведення судово-технічної експертизи №3/585 від 04.08.2016 року в сумі 703 гривні 68 копійок;

- за проведення судово-технічної експертизи № 3/586 від 04.08.2016 в сумі 703 гривні 68 копійок;

- за проведення судово транспортно-трасологічної експертизи №3/587 від 04.08.2016 року в сумі 1055 гривні 52 копійки;

- за проведення судово-фототехнічної експертизи №3/1035 від 17.11.2016 року в сумі 2199 гривні;

- за проведення судової експертизи механізму обставин дорожньо- транспортної пригоди №3/454 від 08.08.2017 в сумі 703 гривні 68 копійок;

- за проведення додаткової комплексної судово-фототехнічної експертизи та експертизи механізму обставин дорожньо-транспортної пригоди №19/12-1/197/198-СЕ/17 від 01.02.2017 в сумі 4582 гривні 80 копійок.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: