У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/3783/25

№ 1-кп/183/1695/25

01 липня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000392 від 20.08.2024 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України,

в с т а н о в и в:

21 квітня 2025 року до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000392 від 20.08.2024 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України, підготовче судове засідання по якому відповідно до вимог ст. 314 КПК України було призначено на 28 квітня 2025 року, однак не було проведено, тому підготовче судове засідання проведено 01 липня 2025 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону, угода з обвинуваченим не укладалася, підстав для закриття провадження, повернення обвинувального акта прокурору чи направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності немає.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під ватрою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та судом при продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 не заперечував проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, залишивши вирішення цього питання на розсуд суду. Одночасно звернув увагу суд щодо відповідності обвинувального акта вимогам КПК України. Так, захисник зазначає, що в обвинувальному акті в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України зазначені неправильні відомості щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Також, у формулюванні обвинувачення на аркушах обвинувального акта 27, 28, 35-51 вказана ОСОБА, відносно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000285 від 21.03.2025.

Проте, згідно з відомостями офіційного сайту «Судова влада» з 03 квітня 2025 року у провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000285 від 21 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА2 у вчиненні кримінальних правопорушень, пере дбачених ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 409 КК України. Цією ОСОБА 2 згідно з відомостями означеного офіційного сайту є ОСОБА_7 .За таких обставин, на час складання цього обвинувального акту, а саме за станом на 16 квітня 2025 року, особа, яка зазначена в цьому обвинувальному акті, як «ОСОБА, відносно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000285 від 21.03.2025», вже, якнайменш, з 03 квітня 2025 року набула статусу обвинуваченого та згідно з п. 2) ч. 2 ст. 291 КПК України повинна бути зазначена в цьому обвинувальному акті.

Крім цього, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК Українив обвинувальному акті зазначено як потерпілого «військову частину НОМЕР_1 , , АДРЕСА_3 ». Проте, є загальновідомим, що на момент складання обвинувального акту ані «Новомосковського району», ані «селища міського типу» Черкаське, не існувало.

Також, в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК Українив обвинувальному акті не зазначено імен, по батькові слідчих та прокурорів.

В порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вобвинувальному акті у формулюванні обвинувачення на аркуші 27 зазначено, що «діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА, відносно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000285 від 21.03.2025 надав добровільну згоду на пропозицію ОСОБА_6 прийняти активну участь у вчиненні злочинів за попередньою змовою групою осіб, пов`язаних із одержанням неправомірної вигоди у вигляді додаткової грошової винагороди військовослужбовцям на період воєнного стану, та розділили між собою обов`язки». Таким чином, прокурор зазначив, шо до групи осіб входили дві особи - ОСОБА_6 та ОСОБА, відносно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000285 від 21.03.2025.

Проте, в подальшому прокурор зазначив, що до групи осіб стали входити три особи, а саме - ОСОБА_6 , ОСОБА, відносно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000285 від 21.03.2025, та ОСОБА_8 .

Так, на аркуші 39 обвинувального акта в розділі формулювання обвинувачення зазначено про групу з трьох осіб, дослівно: «Унаслідок вищевказаних незаконних дій начальника відділу технічних видів розвідки розвідувального управління штабу військової?частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , старшого оператора відділення аналізу радіовипромінювань загону оперативно-технічного аналізу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 та водія автомобільного відділення взводу роти забезпечення, ВОС 790037А ОСОБА, відносно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000285 від 21.03.2025, 28.09.2024 на особистий картковий рахунок відкритий у ПАТ КБ «Приват Банк» військовослужбовцю ОСОБА, відносно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000285 від 21.03.2025 (картка/рахунок НОМЕР_3 ), безпідставно зараховано грошові кошти, у розмірі 98 500, 00 гривень 00 копійок, якими останній розпорядився на власний розсуд».

На аркуші 41 обвинувального акта в розділі формулювання обвинувачення зазначено про групу з трьох осіб, дослівно: «Унаслідок вищевказаних незаконних дій начальника відділу технічних видів розвідки розвідувального управління штабу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_9 , старшого оператора відділення аналізу радіовипромінювань загону оперативно-технічного аналізу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 та водія автомобільного відділення взводу роти забезпечення, ВОС 790037А ОСОБА, відносно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000285 від 21.03.2025, 23.10.2024 на особистий картковий рахунок відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» військовослужбовцю ОСОБА, відносно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000285 від 21.03.2025 (картка/рахунок НОМЕР_3 ), безпідставно зараховано грошові кошти, у розмірі 98 500, 00 гривень 00 копійок, якими останній розпорядився на власний розсуд».

Частина 5 статті 27 КК України дає визначення пособника. Проте, в частині формулювання обвинувачення за ч. 5 ст. 27ч. 4 ст. 409 КК України, яке викладене на аркушах 49-50 обвинувального акта, в розділі формулювання обвинувачення, не вказано в чому саме ОСОБА_6 проявив пособництво.

За наведених підстав захисник залишив вирішенняпитання щодо повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні прокурору на розсуд суду.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. Вважає, що доводи, на які посилається прокурор, виключно припущеннями. У зв`язку з чим просив змінити запобіжний захід своєму підзахисному ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника. Одночасно заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи доводи, на які посилається прокурор в своєму клопотанні про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, виключно припущеннями і жодним чином не підтверджені.

Суд, вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт, вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Отже, суд, вислухавши позицію учасників судового провадження, вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта по вказаному кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні за участю учасників кримінального провадження.

Доводи захисника ОСОБА_5 з приводу можливості повернення обвинувального акта прокурору, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

За висновком, який міститься у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.

Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність цього процесуального документу вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000392 від 20.08.2024 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України, в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі й анкетні відомості обвинуваченого, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, оскільки слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінальних правопорушень, які вважав встановленими, їх правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.

З обвинувального акта у вищевказаному кримінальному провадженні вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні викладено чітко і конкретно.

З огляду на це, конкретність викладення фактичних обставин у цьому обвинувальному акті, а отже і обвинувачення ОСОБА_6 в інкримінованихйому кримінальних правопорушеннях не викликає сумнівів. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що зміст обвинувачення ОСОБА_6 є неконкретним, а тому немає підстав стверджувати, що це може вплинути на право захисту обвинуваченого, і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Питання ж доведеності вини обвинуваченого в інкримінованихйому кримінальних правопорушеннях в межах пред`явленого обвинувачення, питання належності, допустимості та достатності доказів, суд встановлює під час судового розгляду.

Твердження захисника про неточність відомостей щодо обвинуваченого, потерпілого суд відхиляє, оскільки такі доводи можуть бути перевірені лише під час судового розгляду із дослідженням письмових документів, процесуальних рішень та інших матеріалів. Крім того недоліки, які, на думку сторони захисту, містяться в обвинувальному акті, не є підставою для повернення обвинувального.

Суд звертає увагу на те, що висвітлені захисником доводи можуть бути перевірені лише під час судового розгляду із дослідженням показань представника потерпілого, свідків, письмових документів, процесуальних рішень тощо.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що обставини, на які посилається захисник ОСОБА_5 , не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під ватрою, захисника про зміну раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, за вчинення яких, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк: за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України від п`яти до десяти років.

Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; та ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки останні ще не допитані судом, а ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, будучи обізнаним у доказах, які на теперішній час наявні в матеріалах кримінального провадження, дійсно може здійснити незаконний вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженню, з метою зміни ними показань на свою користь та уникнення тим самим кримінальної відповідальності, адже йому відомі анкетні дані свідків у цьому кримінальному проваджені та до вчинення кримінального правопорушення він підтримував з ними стосунки;

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального провадження.

В той же час, суд вважає не доведеними існування ризиків, передбачених п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на наявності яких наголошує в клопотанні прокурор, оскільки ризики перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_6 обвинувачується, є лише припущенням та жодним належним доказом не доведені.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності у ОСОБА_6 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_6 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Суд бере до уваги відомості про наявність у ОСОБА_6 місця реєстрації та проживання, однак вказані обставини з урахуванням вищевикладеного не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Захисником ОСОБА_5 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну раніше обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд бере до уваги, що згідно з ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2025 ОСОБА_6 під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було визначено розмір застави у вигляді 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600 гривень 00 копійок. Відтак, суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_6 раніше визначену заставу на умовах та розмірі згідно з ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2025.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 314, 331, 350, 371, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України, у відкритому судовому засіданні на 08 липня 2025 року о 10 годині 15 хвилин в залі судового засідання Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, який здійснювати суддею одноособово за участю прокурора, представника потерпілого, захисника, обвинуваченого, осіб, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування, яких повідомити про дату, час і місце судового засідання у встановлений законом спосіб.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 29 серпня 2025 року із раніше визначеним розміром застави у вигляді 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600 гривень 00 копійок, й на умовах згідно з ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 03 липня 2025 року о 10 годині 50 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1