Єдиний унікальний номер судової справи 201/3154/25
Номер провадження 1-кп/201/797/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою, без визначення розміру застави, заявлене в межах кримінального провадження, внесеного 30 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000891 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

В провадженні Соборного районного суду міста Дніпра знаходиться кримінальне провадження, внесене 30 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000891 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором ОСОБА_3 подане письмове клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_3 посилалася на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке передбачено покарання від трьох до восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами до трьох років або без такого, в результаті вчиненого злочину настали тяжкі наслідки смерть людини.

На даний час існують передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики можливих спроб обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідка та експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.

Так, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_6 винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може переховуватись від суду, в тому числі, на тимчасово окупованій території, з огляду на введений в України військовий стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях, погіршує криміногенну обстановку, ускладнює належний виклик осіб та обумовлює можливість обвинуваченого переховуватись на тимчасово непідконтрольній території.

Про наявність передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику свідчить те, що обвинуваченому ОСОБА_8 відомі анкетні дані свідка та експертів, які своїми показами, а експерти висновками судових експертиз фактично доводять вину обвинуваченого, а тому останній може незаконно впливати на вказаних осіб шляхом підбурювання, вмовляння чи залякування, що може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать такі обставини, як систематичні грубі порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, небезпечна та агресивна манера водіння, будучи при цьому позбавленим права керування транспортним засобом.

Так, співробітниками патрульної поліції ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 14 разів, з них: перевищення встановлених обмежень швидкості руху - 4 рази; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 8 разів; керування транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами - 2 рази.

Суддями Індустріального, Бабушкінського та Жовтневого районних судів м. Дніпропетровська ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 25 разів, з них: керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння - 7 разів; скоєння дорожньо-транспортних пригод - 4 рази; залишення місця ДТП - 1 раз; керування транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами - 11 разів; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 2 рази.

Так, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2022 року ОСОБА_6 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.03.2023 року притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 років, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2024 року притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 років, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2024 року притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУПАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 років, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2024 року притягнуто за вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 років.

Як вбачається із вищевикладеного, ОСОБА_6 ігнорує вказані рішення суду, нехтує Правилами дорожнього руху та продовжує сідати за кермо транспортних засобів, що свідчить про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

Окремо прокурор зауважила на наступних обставинах.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2025 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 24 березня 2025 року із покладенням передбачених ст. 194 КПК України відповідних обов`язків.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на 2 місяці до 18 липня 2025 року.

09 липня 2025 року стороною обвинувачення подане до суду клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу. Втім, суд був позбавлений можливості розглянути вказане клопотання у передбачені КПК України строки та в межах строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні до 18 липня 2025 року.

Під час судового розгляду стороні обвинувачення стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово порушив умови застосованого до нього запобіжного заходу, зокрема, обов`язок не залишати житло цілодобово без дозволу суду.

Так, в ході опрацювання місцевих новин на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (посилання: https://www.056.ua/news/3963052/pidrizav-avtobus-ta-pobiv-vodia-u-dnipri-vodij-elitnogo-avto-vlastuvav-rozbirki-sered-dorogi) виявлено публікацію з фотознімками «"Підрізав" автобус та побив водія: у Дніпрі водій елітного авто влаштував розбірки серед дороги». В ході перегляду публікації, встановлено, що на фото зафіксований обвинувачений ОСОБА_6 .

Вказана новина опублікована на сайті (https://www.youtube.com/shorts/LEQxjNKSzas) з назвою «Керманич, що підрізав автобус, вдарив по обличчю водія громадського транспорту». В ході перегляду відео встановлено, що на вказаному відео у конфлікті приймає участь обвинувачений ОСОБА_6 , вказане відео записано на диск DVD-R.

За даним фактом 28.06.2025 року підрозділом дізнання відділу поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000263 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 296 КК України.

Крім того, 29.06.2025 року о 22 годині 07 хвилин СКП ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області здійснено перевірку дотримання обвинуваченим ОСОБА_6 вимог домашнього арешту, однак за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , останнього не було, двері квартири ніхто не відчинив.

Далі, 30.06.2025 року о 09 годині 30 хвилин СКП ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області повторно здійснено перевірку дотримання обвинуваченим ОСОБА_6 вимог домашнього арешту, на час проведення якої останній перебував за місцем проживання та повідомив, що 29.06.2025 року о 22.00 годині перебував вдома та не чув, як до нього стукали у двері.

Разом з тим, згідно відкритих джерел на сайті (https://alerts.in.ua/) встановлено, що 21.06.2025 року близько 18.00 години та 29.06.2025 близько 22.00 години у місті Дніпро повітряні тривоги не оголошувались, загроза обстрілів була відсутня, необхідності покинути житло у обвинуваченого ОСОБА_6 з метою запобігання загрозі життю та здоров`ю не було.

Відповідно до інформації наданої КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпровської обласної ради» викликів бригад екстреної медичної допомоги за період з 21.06.2025 року 08:00 по 08.07.2025 року 08:00 години до громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по даним системи ОДС «103» не зафіксовано.

Таким чином, встановлено систематичні (21.06.2025 та 29.06.2025) порушення обвинуваченим ОСОБА_8 покладеного на нього обов`язку цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, виходячи з наведеного, обвинувачений ОСОБА_6 допустив порушення умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту і не виконав покладені на нього судом обов`язки, а тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, застава у кримінальному провадженні може не застосовуватись щодо особи яка вчинила злочин, який спричинив загибель людини.

На думку прокурора, застосування будь-якої суми застави та її подальше внесення обвинуваченим зведе запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із підтвердженими ризиками, фактично до особистого зобов`язання, що не буде мати впливу на виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

За наведених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, прокурор просила застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила його задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, за викладених у клопотанні підстав.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали подане прокурором клопотання та вважали за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки останній продовжує порушувати закон. До того ж, категорично не погодилися із доводами сторони захисту стосовно відсутності у них жодних претензій до ОСОБА_6 , оскільки отримавши відшкодування від останнього, вони лише обумовили не подання ними цивільного позову, та вважають, що останній має понести відповідне покарання за вчинене.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав письмові заперечення на клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного.

В обґрунтування своїх доводів захисник посилався на те, що стороною обвинувачення не доведено систематичність порушення його підзахисним ОСОБА_6 умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Зокрема, 21 червня 2025 року його підзахисний ОСОБА_6 дійсно порушив умови домашнього арешту і залишив місце свого проживання без дозволу суду, однак таке порушення вчинене з поважних причин та покликане необхідністю відвідати лікаря, що підтверджується консультативним висновком, копія якого додана до заперечень. До того ж, вказав, що посилання прокурора на те, що за кермом знаходився його підзахисний ОСОБА_6 не відповідають дійсності та спростовуються наданим ним рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_9 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Стосовно перевірки оперативним співробітником поліції його підзахисного 29 червня 2025 року за місцем проживання, зауважив, що складений рапорт викликає обґрунтовані сумніви, оскільки формулювання «ніхто не відчинив двері» не можна вважати беззаперечним доказом відсутності ОСОБА_6 за місцем його проживання. До того ж, до цього рапорту не надано жодних пояснень сусідів. Тим більше, наступного дня 30 червня 2025 року зранку інший працівник поліції перевірив його підзахисного за місцем проживання, відібрав пояснення та зафіксував ці обставини у відповідному рапорті.

Решта доводів захисника ОСОБА_7 зводилася до аналізу подій, що сталися 21 червня 2025 року та слугували підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а також тверджень про відсутність у діях ОСОБА_6 хуліганства, не доведення винуватості його підзахисного у вчиненні цього злочину, небажання потерпілого ОСОБА_10 звертатися із відповідною заявою до правоохоронних органів та змушення його вчинити такі дії прокурором ОСОБА_3 , яка у такий спосіб навмисно створила штучні умови з метою обрання його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, вважав, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а заявлені у ньому ризики абстрактними та недоведеними конкретними фактами. Зокрема, на думку захисника, стороною обвинувачення не доведено ризик можливих спроб ОСОБА_6 переховуватися від суду, адже останній має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, мешкає разом із дружиною та дитиною, офіційно працевлаштований. До того ж, його підзахисний є єдиним опікуном своєї матері ОСОБА_11 , яка є інвалідом 2 групи та потребує стороннього догляду, втім, інших родичів, що можуть забезпечити такий догляд, не має. Також спирався на те, що його підзахисний не ухилявся від явки до слідчого, самостійно з`явився до слідчого для вручення повідомлення про підозру, постійно з`являвся до Соборного районного суду міста Дніпра для розгляду справи, окрім випадків перебування у лікарні.

Тож, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зауважив, що його підзахисний не вчинив жодних дій, спрямованих на переховування від суду.

До того ж, прокурором не надано жодних доказів на підтвердження будь-яких спроб його підзахисного впливати на потерпілих, свідків тощо.

Посилання прокурора на наявність ризику можливих спроб його підзахисного вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, на думку захисника, є безпідставними, адже інкримінований ОСОБА_6 злочин є необережним, а тому стверджувати, що останній вчинить нову дорожньо-транспортну подію неможливо. Тим більше, наразі ОСОБА_6 за кермо не сідає, жодних доказів того, що останній продовжує керувати транспортним засобом, перебуваючи під домашнім арештом, не надано.

При вирішенні клопотання прокурора просив врахувати, що його підзахисний відшкодував у повному обсязі заподіяну потерпілим шкоду, що підтверджується відповідною розпискою, а також стверджував, що в першу чергу дорожньо-транспортна подія трапилась за вини ОСОБА_12 , який виїхав з другорядної дороги на головну, по якій рухався ОСОБА_6 , та повинен був надати дорогу його підзахисному, який жодним чином не створив небезпеку для руху водія ОСОБА_12 . У той же час, оскільки ОСОБА_6 рухався з перевищенням допустимої швидкості і відповідно до висновку експерта мав можливість зупинити керований ним автомобіль під час виникнення для нього небезпеки для руху, що створена іншим учасником події, свою провину в частині порушення ним вимог ПДР визнає повністю.

При цьому, спирався на те, що слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою взяв до уваги ці обставини та обрав менш обтяжливий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з чим погодилася і апеляційна інстанція, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Крім того, захисник ОСОБА_7 зауважив, що, з огляду на обвинувачення його підзахисного ОСОБА_6 у ненавмисному злочині, суд не вправі не застосувати заставу у цій категорії справи.

Підсумовуючи свій виступ, просив відмовити у задоволенні поданого прокурором клопотання та застосувати інший більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або ж особистого зобов`язання.

На підтвердження викладених у письмових запереченнях доводів надав відповідні документи.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника у повному обсязі та заперечував проти задоволення поданого прокурором клопотання.

Стосовно доводів прокурора надав наступні пояснення. Зокрема, підтвердив той факт, що дійсно порушив умови застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту і покинув своє житло 21 червня 2025 року, однак на це була поважна причина, оскільки йому вдома стало зле, швидку медичну допомогу викликати не вдалося і дружина повезла його до лікарні «ГАРВІС» ум. Дніпро, де йому зробили крапельницю. При цьому, стверджував, що за кермом транспортного засобу «Mersedes Bеns» під час їх поїздки до лікарні знаходилася його дружина ОСОБА_13 , а він будучи таким, що позбавлений права керувати транспортним засобом на 10 років, за кермо не сідає. У лікарні «ГАРВІС» лікар провів огляд та зробив крапельницю, рекомендував госпіталізацію, але не госпіталізував, що підтверджується консультативним висновком, після чого вони поїхали додому. На зворотному шляху по вул. Калиновій у м. Дніпрі сталося зіткнення з маршрутним автобусом, з водієм якого у нього виник словесний конфлікт внаслідок того, що останній образив його дружину ОСОБА_14 , яка керувала транспортним засобом і порушила правила дорожнього руху. В ході конфлікту він вдарив водія ОСОБА_10 в обличчя рукою. Додав, що в подальшому вони з`ясували це питання і останній не має до нього жодних претензій.

Разом з тим, заперечував факт порушення ним умов застосованого запобіжного заходу 29 червня 2025 року та стверджував, що у цей день та час знаходився вдома і просто не чув, як працівник поліції стукає у двері. Наступного дня о 09.30 до нього прийшов працівник поліції з перевіркою, якому він надав відповідні пояснення з цього приводу.

В судові засідання призначені 09.07.2025 року, 10.07.2025 року, 25.07.2025 року не з`явився, оскільки знаходився на стаціонарному лікуванні.

Стверджував, що правоохоронні органи, органи прокуратури та злочинні угрупування ОСОБА_15 об`єдналися разом та створюють штучні умови для його переслідування шляхом складання протоколів про адміністративні правопорушення та реєстрації кримінальних проваджень, які не відповідають дійсності, з метою схилити його до співпраці та відібрати фінансові активи, отримані ним у спадок після смерті батька, оскільки його батьки були дуже заможними і володіли заводами, пароплавами тощо. Останні 8 років свого життя він протистоїть та бореться з цим беззаконням.

Посилався на те, що дорожня транспортна пригода, яка ставиться йому у провину у першу чергу трапилась з вини ОСОБА_12 , потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 він у повному обсязі відшкодував матеріальну та моральну шкоду, останні не мають до нього жодних претензій і просили не застосовувати до нього найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на досудовому слідстві.

Просив врахувати наявність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, сім`ї, дружини, дитини та матері інваліда 2 групи на утриманні, а також наявність у нього хвороби серця та інших, з приводу яких він спостерігається у відповідних лікарів, та застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про застосуваня до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також заперечення сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати здійсненню судового провадження розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа; дотримання обвинуваченим умов застосованого запобіжного заходу, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2025 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 24 березня 2025 року із покладенням передбачених ст. 194 КПК України відповідних обов`язків.

В подальшому, строк застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу був двічі продовжений, останній раз ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року на 2 місяці до 18 липня 2025 року.

09 липня 2025 року стороною обвинувачення подане до суду клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Втім, у судові засідання, призначені 09 липня 2025 року, 10 липня 2025 року та 25 липня 2025 року, обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився у зв`язку із знаходженням на стаціонарному лікуванні з 07 по 18 липня 2025 року, та з 23 по 28 липня 2025 року у лікарні, що позбавило суд об`єктивної можливості розглянути вказане клопотання у передбачені кримінальним процесуальним законом строки та в межах строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, встановлений рішенням суду строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту сплинув 18 липня 2025 року.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, суд вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такі ризики, як можливі спроби обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, існують на час цього розгляду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, хоча і неумисного, але тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке призвело до незворотних наслідків смерті водія ОСОБА_12 , санкція якого передбачає покарання від трьох до восьми років позбавлення волі.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований (документів щодо працевлаштування не надано), має постійне місце проживання, де мешкає із своєю дружиною, має повнолітню доньку від першого шлюбу (доказів на підтвердження утримання доньки не надано), є опікуном своєї матері, яка має інвалідність 2 групи, за наданими стороною захисту характеристиками за місцем проживання та від Громадської організації «Служба економічної безпеки» характеризується з позитивної сторони, має подяки від Благодійної організації Міжнародний благодійний фонд «Вероніус».

Водночас, наведені обставини та наявність міцних соціальних зв`язків не стали для ОСОБА_6 відповідним стримуючим фактором у його протиправній поведінці, та не змогли запобігти вчиненню ним злочинів, за які останній був тричі засуджений та систематичному вчиненню адміністративних правопорушень, зокрема, грубих порушень Правил дорожнього руху, будучи при цьому позбавленим права керування транспортними засобами.

Так, за повідомленням прокурора і це не заперечувалося стороною захисту, співробітниками патрульної поліції ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 14 разів, з них: перевищення встановлених обмежень швидкості руху - 4 рази; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 8 разів; керування транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами - 2 рази.

Суддями Індустріального, Бабушкінського та Жовтневого районних судів м. Дніпропетровська ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 25 разів, з них: керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння - 7 разів; скоєння дорожньо-транспортних пригод - 4 рази; залишення місця ДТП - 1 раз; керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами - 11 разів; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 2 рази.

Так, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2022 року ОСОБА_6 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.03.2023 року притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 років, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2024 року притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 років, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2024 року притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУПАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 років, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2024 року притягнуто за вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 років.

Як слідує з наведеного, ОСОБА_6 ігнорує вказані рішення суду, нехтує Правилами дорожнього руху України та навіть після інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого загинув ОСОБА_12 , будучи позбавленим права керувати транспортним засобом, як на момент вказаної дорожньо-транспортної події (29 березня 2023 року), так і в подальшому, продовжував керувати транспортним засобом, що є більш ніж достатніми обставинами, які свідчать про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

До того ж, як встановлено з наданої стороною обвинувачення довідки по обліках АІС обвинувачений ОСОБА_6 з 2007 року неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, як до інкримінованого кримінального правопорушення (29 березня 2023 року), так і після цього, був засуджений за вчинення умисних злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, на даний час відбуває покарання з випробуванням, призначене за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року.

Отже, наведені обставини дають суду достатні підстави дійти висновку про схильність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення злочинів та адміністративних правопорушень, пов`язаних переважно із грубими порушеннями Правил дорожнього руху.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин та даних про особу обвинуваченого, наведених у цьому рішенні, які дають достатні підстави дійти висновку про існування ризиків можливих спроб ОСОБА_6 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає існування цих ризиків доведеним у повній мірі.

Поряд із цим, під час розгляду клопотання, суд не може врахувати доводи прокурора про наявність передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_6 здійснювати позапроцесуальний вплив на свідка та експертів, з підстав відсутності достатнього обґрунтування на підтвердження існування цього ризику.

Тож, в цьому контексті суд погоджується з доводами сторони захисту.

Оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суд приходить до наступних висновків.

Під час досудового розслідування в межах даного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2025 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 24 березня 2025 року із покладенням передбачених ст. 194 КПК України відповідних обов`язків.

В подальшому, строк застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу був двічі продовжений, останній раз ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року на 2 місяці до 18 липня 2025 року, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , де обвинувачений фактично проживає, за виключенням оголошення повітряної тривоги з метою забезпечення своєї безпеки у найближчому укритті, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Під час розгляду поданого прокурором клопотання встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 порушив умови застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а саме залишив своє житло без дозволу суду.

Зокрема, 21 червня 2025 року у другій половині дня обвинувачений ОСОБА_6 перебував на вул. Калиновій у м. Дніпрі, де у останнього внаслідок зіткнення його автомобілю «Mersedes Bеns», за кермом якого перебувала його дружина, з маршрутним автобусом, виник конфлікт з водієм автобусу ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_6 вдарив останнього в обличчя. Зазначені події були зафіксовані та розповсюджені на різних сайтах міста Дніпра, з якими можливо ознайомитися у вільному доступі. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 296 КК України та розпочате досудове розслідування, що підтверджено наданими стороною обвинувачення матеріалами та диском з відеозаписом цих подій.

Також, прокурором доведено відповідними доказами відсутність у цей день та час повітряних тривог та зареєстрованих викликів швидкої медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_6 .

При цьому, стороною захисту наведені обставини не оспорювалися.

Наданий прокурором відеозапис був досліджений під час цього розгляду. Після його перегляду обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив зафіксовані на відеозаписі події конфлікту з водієм маршрутного автобусу 21 червня 2025 року.

При цьому, обвинувачений підтвердив, що дійсно порушив умови застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту, висунувши версію про наявність у нього поважної причини, пов`язаної з невідкладною необхідністю відвідати обрану ним на власний розсуд приватну клініку «ГАРВІС» у м. Дніпрі, де йому зробили крапельницю, рекомендували подальшу госпіталізацію і відпустили додому, на зворотному шляху до якого і відбувся цей конфлікт.

Втім, висунута обвинуваченим ОСОБА_6 версія не підтверджена жодними доказами, а надана захисником ОСОБА_7 копія консультативного висновку на бланку Харківського національного медичного університету (кафедра нейрохірургії) за підписом лікаря ОСОБА_16 та його печаткою, в якому не зазначені такі обов`язкові відомості, як повні анкетні дані пацієнта, його дата народження, місце проживання, анамнез, скарги з якими останній звернувся до лікарні тощо, навпаки спростовує доводи обвинуваченого стосовно відвідування ним приватної лікарні «ГАРВІС» у місті Дніпрі, здійснення в умовах цієї лікарні крапельниці та рекомендацій стосовно госпіталізації.

До того ж, надана стороною захисту копія консультативного висновку викликає об`єктивні та обґрунтовані сумніви в її достовірності, адже відповідно до інформації, що міститься у загальному доступі (офіційний сайт Харківського національного медичного університету) клінічна робота кафедри нейрохірургії виконується на базі КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» та Військово-медичного клінічного центру Північного регіону та включає в себе консультативну, діагностичну та лікувальну діяльність співробітників кафедри за адресою: м. Харків, пр. Незалежності, 13, і не має жодного відношення до приватної клініки «ГАРВІС» у місті Дніпрі, яку нібито відвідував обвинувачений.

Тим більше, виходячи з дослідженого відеозапису, обвинувачений ОСОБА_6 під час конфлікту з водієм маршрутного автобусу не демонстрував ознак поганого самопочуття, а навпаки поводив себе агресивно, що свідчить не на користь доводів останнього.

До того ж, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що вказані події відбулися на зворотному шляху додому з клініки «ГАРВІС» не узгоджуються з напрямком, в якому рухався останній (у бік ТЦ «Караван») та місцем його зупинки внаслідок зіткнення автомобілів.

Тож, оцінивши надані сторонами судового провадження докази, судом встановлено факт порушення обвинуваченим ОСОБА_6 умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, зокрема, залишення свого житла без дозволу суду без наявності поважної причини.

Крім того, 29 червня 2025 року о 22 годині 07 хвилин СКП ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області під час здійснення перевірки дотримання обвинуваченим ОСОБА_6 вимог домашнього арешту за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксовано відсутність ОСОБА_6 , який не відчинив двері квартири, що підтверджується відповідним рапортом працівника поліції, поясненнями голови правління ОССБ цього будинку ОСОБА_17 та поясненнями ОСОБА_6 , який не заперечував ці обставини, спираючись на те, що нібито не чув, як стукали у двері.

Тож, з огляду на події 21 червня 2025 року, що передували цій перевірці, та поведінку обвинуваченого, яка зафіксована на відеозапису, у сукупності з даними про особу ОСОБА_6 , наведеними у цьому рішенні, у суду відсутні об`єктивні підстави піддавати сумніву викладені у рапорті працівника поліції відомості.

Таким чином, наведені обставини свідчать про порушення обвинуваченим ОСОБА_6 застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що, з огляду на положення ст. 178 КПК України, має бути враховане судом при вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливості застосування іншого більш м`якого, ніж клопочить сторона обвинувачення.

Тож, підсумовуючи наведене, суд враховує серйозність обвинувачення та його незворотні наслідки (смерть людини), що ставиться ОСОБА_6 у провину, посткримінальну поведінку останнього, наявність фактів притягнення до кримінальної відповідальності, наявність судимостей, які у встановленому законом порядку не зняті і не погашені, тривала за часом протиправна поведінка обвинуваченого, пов`язана з грубими порушеннями Правил дорожнього руху, що мало місце, як до інкримінованого злочину (29 березня 2023 року), так і після, порушення умов вже застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що є достатніми підставами вважати, що ОСОБА_6 може вчиняти аналогічні дії в подальшому. Саме така оцінка стосується перспективних фактів, тож суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Висновки суду про те, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків, ґрунтуються на сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, зважаючи на порушення останнім умов вже застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, позицію потерпілих, які вважали за необхідне обрати саме тримання під вартою, щоб припинити порушення закону з боку ОСОБА_6 , суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема, відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягти лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження, втім, застосування більш м`яких запобіжних заходів може відтермінувати можливість його виконання.

Тож в цьому контексті, суд погоджується із доводами прокурора про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи доводи сторони захисту та безпосередньо обвинуваченого ОСОБА_18 , наведені під час розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

Доводи сторони захисту про те, що дорожньо-транспортна подія, яка ставиться у провину його підзахисному, трапилась з вини водія ОСОБА_12 , який виїхав з другорядної дороги на головну та не надав перевагу водію ОСОБА_6 , створивши небезпеку для його руху, суд відхиляє, адже таким доводам відповідна правова оцінка має бути надана лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою взяв до уваги ці обставини та обрав менш обтяжливий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не є преюдицією для суду і не впливає на встановлені судом обставини у їх сукупності.

До того ж, за наведених у цьому рішення обставин суд відхиляє доводи сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків.

Твердження сторони захисту про те, що потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки останній відшкодував останнім завдану шкоду та надання копії заяви ОСОБА_4 , адресованої слідчому судді, в якій остання просила не обирати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, видаючи це за позицію останніх, були спростовані у судовому засіданні потерпілими, які вказали, що отримавши відшкодування від ОСОБА_6 , вони лише обумовили не подання ними цивільного позову, та вважають, що обвинувачений має понести відповідне покарання за вчинене.

Тим більше, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у повному обсязі підтримали подане прокурором клопотання та вважали за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже останній продовжує порушувати закон.

Посилання сторони захисту на наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, дружини, матері інваліда 2 групи, постійного місця проживання та позитивних характеристик, хронічних захворювань та спостереження у профільних лікарів, жодним чином не нівелюють та суттєво не зменшують встановлені судом ризики, а тому не можуть слугувати підставою для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Тим більше, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, втім, жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого.

До того ж, встановлені судами численні факти керування обвинуваченим транспортними засобами у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння свідчать не на користь доводів сторони захисту про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 .

Твердження сторони захисту про наявність у ОСОБА_6 на утриманні доньки, матері, яка потребує стороннього догляду, роботи тощо, є такими, що не підтверджені жодними доказами.

Зокрема, не надано жодних документів, про те, що донька обвинуваченого від першого шлюбу знаходиться у нього на утриманні, а також про те, що ОСОБА_6 працює юристом ТОВ «КОНДОР-Н».

Стосовно того, що матір обвинуваченого ОСОБА_11 є особою, що потребує стороннього догляду не підтверджено відповідними доказами, оскільки захисником ОСОБА_7 надана копія висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 107 від 18.07.2024 року, який був дійсний до 18.07.2025 року.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 був порушений застосований до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з поважної причини, покликаної невідкладною необхідністю потрапити до приватної клініки через погіршення стану здоров`я, є непереконливими та такими, що спростовані наданими прокурором доказами.

До того ж, надана захисником ОСОБА_7 копія консультативного висновку на бланку Харківського національного медичного університету (кафедра нейрохірургії), який розташований у м. Харкові та твердження, що ОСОБА_6 потрапив на прийом до приватної клініки «ГАРВІС» у м. Дніпро, де йому зробили крапельницю та рекомендували госпіталізацію, є неспроможними, взаємовиключними та такими, що не витримують ніякої критики.

Доводи захисника ОСОБА_7 , які зводилися до аналізу подій, що сталися 21 червня 2025 року та слугували підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а також твердження про відсутність у діях ОСОБА_6 хуліганства, не доведення винуватості його підзахисного у вчиненні цього злочину, небажання потерпілого ОСОБА_10 звертатися із відповідною заявою до правоохоронних органів та змушення його вчинити такі дії прокурором ОСОБА_3 , яка у такий спосіб навмисно створила штучні умови з метою обрання його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом відхиляються, оскільки, з огляду на положення ст. 337 КПК України, не є предметом цього розгляду.

Водночас, надані прокурором матеріали враховуються судом лише в контексті доказу перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під час дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту поза межами свого житла.

Твердження сторони захисту про недоведеність прокурором факту порушення його підзахисним умов вже застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, є непереконливими з наведених у цьому рішенні підстав.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що правоохоронні органи, органи прокуратури та злочинні угрупування Кошляків об`єдналися разом та створюють штучні умови для його переслідування шляхом складання протоколів про адміністративні правопорушення та реєстрації кримінальних проваджень, які не відповідають дійсності з метою схилити його до співпраці та відібрати фінансові активи, отримані ним у спадок після смерті батька, оскільки його батьки були дуже заможними і володіли заводами, пароплавами тощо, є непереконливими та такими, що не підтверджені жодними доказами.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що події, що відбулися 21 червня 2025 року за його участі на вулиці Калиновій у м. Дніпрі не були спотворені і є випадковістю.

Тож, в цьому контексті версія обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що сторона обвинувачення навмисно хоче відправити його під варту виявляється неспроможною, адже обвинувачений згадані дії вчинив виключно за власною волею.

Окремо, при розгляді клопотань сторони захисту та перевірки викладених ними доводів, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Вирішуючи питання щодо можливості застосування застави, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Зважаючи на те, що внаслідок інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення загинув ОСОБА_12 , суд у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає необхідним не визначати розмір застави, адже такий альтернативний запобіжний захід фактично нівелює застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та зведе до особистого зобов`язання, що є менш обтяжливим за вже застосований до ОСОБА_6 цілодобовий домашній арешт, умови якого останній порушив, а тому буде не здатним запобігти встановленим судом ризикам, зокрема, утримати обвинуваченого від подальшої протиправної поведінки та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора ОСОБА_3 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, до обвинуваченого ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 02 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави та взяти останнього під варту негайно в залі суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 без визначення розміру застави задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави, до 02 жовтня 2025 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою є 02 жовтня 2025 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту негайно в залі суду.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 20 годині 00 хвилин 04 серпня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1