печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000297 від 01.02.2024, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 , представник власника майна ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування на речі, вилучені у ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що вилучені у ході проведення обшуку речі є речовими доказами відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 від 27.03.2025, оскільки відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, яка відповідає п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті підлягають арешту.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Окремо навів додаткові обґрунтування відповідності тимчасово вилучених у ході проведення обшуку речей ознакам визначеним у ст. 98 КПК, зазначаючи, що вони визнані речовими доками та можуть бути засобами вчинення кримінальних правопорушень, містити на собі цифрові сліди, виявити які можливо лише шляхом проведення експертних досліджень.

Представник власника майна ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечувала, просила відмовити. До початку судового засідання подала письмові заперечення, посилаючись на які зазначила, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2025 у справі № 757/12299/25-к надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю лише зняття копії інформації з комп`ютерної техніки та телефонів, без їх фактичного вилучення. Крім того, сторона захисту наголошує, що вилучене майно не є речовим доказом, у розумінні КПК, оскільки прямого дозволу на його вилучення надано не було, постанова слідчого про визнання речовими доказами тимчасово вилучено майна носить виключно формальний характер. За такого, у задоволенні клопотання прокурора просить відмовити.

Вислухавши аргументи прокурора та заперечення представника власника майна, вивчивши клопотання, письмові заперечення та дослідивши долучені до них документи, приходжу до наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000297, у якому 27.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру в шахрайстві, вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, організованою групою, у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України № 2690-1X).

Обставинами у даному кримінальному провадженні є те, що організована група осіб, знаходячись на території України, в умовах воєнного стану, створила та координує діяльність шахрайських кол-центрів, які під приводом залучення інвестицій на псевдоброкерських платформах, зловживаючи довірою громадян в тому числі Латвійської Республіки та здійснюючи незаконні операції з використанням електронно-обчислювальної техніки та програмного забезпечення типу «AnyDesk», реєструють облікові записи потерпілих на криптобіржі «Binance» після чого виводять грошові кошти останніх у великих розмірах на власні та підконтрольні злочинцям рахунки.

Слідством встановлено, що ОСОБА_7 діючи разом із невстановленою особою співорганізатором, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх майбутніх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вчинення запланованих злочинів можливе лише при об`єднанні групи осіб, детальному плануванні їх дій, розподілі обов`язків, забезпеченні взаємозв`язку та координації поведінки, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого часу, спланували досягнути поставленої мети шляхом створення і особистого керування організованою групою.

Так, до складу вказаної групи ОСОБА_7 разом із невстановленою особою співорганізатором за невстановлених досудовим розслідуванням обставин (таких як: час, місце, спосіб тощо), але не пізніше 21.11.2022, залучили ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та інших, на даний час невстановлених досудовим розслідуванням осіб, повідомивши при цьому їм про свій злочинний план.

Після цього, ОСОБА_7 разом із невстановленою особою діючи як співорганізатори організованої групи, розробили єдиний план її злочинної діяльності, визначивши її склад, загальні правила поведінки її учасників, розподіливши між ними функції (злочинні ролі), як під час вчинення окремих злочинів, так і функціонування цієї групи в цілому, заходи, спрямовані на прикриття та конспірацію її діяльності, забезпечення фінансування злочинної діяльності та порядок розподілу коштів, отриманих унаслідок вчинення злочинів.

При цьому, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та інші невстановлені розслідуванням особи, діючи з прямим умислом, корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном - грошовими коштами громадян іноземних країн, в тому числі громадян Латвійської Республіки, у великих та особливо великих розмірах шляхом їх обману (шахрайств), а також шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи злочинні наміри організаторів групи - ОСОБА_7 та невстановленої особи співорганізатора, погодилися увійти до її складу, виконувати покладені на них функції, підпорядковуватися її керівникам та брати участь у злочинах, що вчиняються цією організованою групою.

Таким чином, ОСОБА_7 , невстановлена особа співорганізатор, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та інші невстановлені розслідуванням особи, дійшли попередньої змови та домовилися про скоєння злочинів у складі організованої групи до початку їх вчинення.

Так, відповідно до злочинного умислу ОСОБА_7 та невстановленої особи співорганізатора, домовилися щодо вчинення тяжких та особливо тяжких корисливих злочинів - заволодіння чужим майном, незаконні дії передбачали обман, що виявлявся:

- у спонуканні здійснювати торгові операції на фондовому ринку різними фінансовими інструментами, зокрема бінарними опціонами (контрактами на різницю цін), валютою, криптовалютою, тощо (далі - фінансовими інструментами), з використанням спеціально розроблених учасниками організованої групи псевдотрейдингових та інвестиційних платформ, або з використанням реальних назв інвестиційних платформ або без таких платформ, з метою отримання прибутку;

- у начебто поверненні викрадених коштів, які були раніше інвестовані потерпілими у криптовалюту або інші фінансові інструменти.

Заволодіння коштами громадян повинно було вчинятися з використанням електронно-обчислювальної техніки, спеціально розроблених та створених учасниками організованої групи Інтернет-сайтів, псевдотрейдингових платформ, які постійно адмініструвалися (проводився комплекс заходів щодо підтримки чіткого функціонування платформ, їх працездатності, швидкої роботи, зручності для користування, зміна назв та посилань з метою приховування протиправної діяльності, використання незахищених протоколів з?єднань типу «http», тощо), створених імітаційних веб ресурсів, назви яких у домені містили реальні дані веб платформ, що здійснюють аналітичне дослідження фінансових ринків, криптовалют, дають змогу об?єднати декілька криптогаманців для більш зручного відстеження наявних на них коштів та проведених транзакцій, а також програмного забезпечення, які:

- створювали у потерпілих уяву про те, що насправді торгівля відбувається, про правильність їх дій щодо внесення коштів;

- забезпечували доступ до персональних даних потерпілих, в тому числі й відомостей про наявність коштів на рахунках, вчинені розрахункові операції;

- створювали хибну уяву у потерпілих про те, що внесені ними кошти дійсно залучені до торгівлі фінансовими інструментами та подальшого отримання прибутку;

- створювали хибну уяву про можливість контролю віртуальних активів та подальшого їх виведення на власні гаманці, у тому числі із нарахованими прибутками.

Досудовим розслідуванням встановлено, що злочинне угруповання користується послугами німецького провайдера «Hetzner» з виділеною окремою IP-адресою: НОМЕР_8 для маскування своєї реальної Р-адреси, але проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено інформацію, що під маскою зарубіжного провайдера знаходяться українські IP-адреси, переважно на території м. Вінниці та м. Києва.

27.03.2025 в період часу з 06 год. 45 хв. по 12 год. 57 хв. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2025 у справі № 757/12299/25-к було проведено обшук в квартирі за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності: ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

В результаті проведення вищезазначеного обшуку було виявлено та вилучено окрім іншого:

1) Мобільний телефон марки SAMSUNG моделі S23 ULTRA IMEI НОМЕР_3 білого кольору із сім-карткою lifecell з маркуванням НОМЕР_4 ;

2) Коробку від мобільного телефону SAMSUNG моделі S23 ULTRA IMEI1: НОМЕР_3 IMEI2: НОМЕР_5 ;

3) Ноутбук марки «НР» сірого кольору серійний номер CN40343CPK;

4) Карткотримач lifecell до абонентського номеру НОМЕР_6 ;

5) Карткотримач lifecell з маркуванням НОМЕР_7;

6) Сім-картку lifecell без маркувань;

7) Упаковку від стартового пакету з номером НОМЕР_6 .

Постановою слідчого в ОВС Головного управління Національної поліції України ОСОБА_6 від 27.03.2025, вказані речі, вилучені у ході обшуку у ОСОБА_5 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000297 від 01.02.2024.

Прокурор вказує, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження, а також з метою збереження речових доказів виникла необхідність у вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна із забороною відчуження, розпорядження та користування речами, вилученими у ОСОБА_5 .

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Таким чином, в наданих матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які вказують на те, що було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 190 КК України, і що вказані речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відтак наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Заперечення представника власника майна ОСОБА_4 у тій частині, що дозволу на вилучення речей, на арешті яких наполягає прокурор, ухвалою суду не було надано, слідчий суддя відхиляє, оскільки ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено, що при обшуку слідчий, прокурор має право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.

Обмежень щодо права слідчого вилучати лише ті речі, які зазначені в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку, дана норма права не містить, а тому підстави вважати, що слідчим було порушено порядок проведення тимчасового вилучення майна, відсутні.

Крім того, зазначені речі, необхідні для забезпечення їх збереження як речових доказів, запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, знищення, використання та перетворення, доказу злочинної діяльності, тому наявні підстави, передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України для застосування заборони користування, розпорядження та відчуження.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на речі, вилучені у ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) Мобільний телефон марки SAMSUNG моделі S23 ULTRA IMEI НОМЕР_3 білого кольору із сім-карткою lifecell з маркуванням НОМЕР_4 ;

2) Коробку від мобільного телефону SAMSUNG моделі S23 ULTRA IMEI1: НОМЕР_3 IMEI2: НОМЕР_5 ;

3) Ноутбук марки «НР» сірого кольору серійний номер CN40343CPK;

4) Карткотримач lifecell до абонентського номеру НОМЕР_6 ;

5) Карткотримач lifecell з маркуванням НОМЕР_7 ;

6) Сім-картку lifecell без маркувань;

7) Упаковку від стартового пакету з номером НОМЕР_6 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_13