ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3705/25 Провадження 1-кп/636/1121/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження № 0000002, внесене 04 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Дудківка, Харківської області, громадянина України, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді стрілець-санітар 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти «Шквал», у військовому званні «солдат», який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 307 КК України за ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК україни до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 на момент вчинення інкримінованого проступку проходив військову службу на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2024 року №155 (по стройовій частині) на посаді стрільця-санітара 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 , яка має місце постійної дислокації (фактичне розташування) в АДРЕСА_2 (більш точна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму військового стану).

ОСОБА_3 , будучи обізнаним із порядком проходження військової служби, несення внутрішньої служби, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст. ст.11, 12, 16, 49, 127, 128, Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст.1, 17 Закону України «Про оборону України» з 13 вересня 2024 року був незаконно відсутнім на службі без поважних причин та не з`являвся до військової частини НОМЕР_1 . В подальшому, перебуваючи на території Центрально-міського району міста Черкаси, Черкаської області, 08.08.2024 року у ОСОБА_3 , виник умисел на протиправне заволодіння бюджетними коштами, які виділялись з державного бюджету України для нарахувань та виплат грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 відповідно до встановленого порядку та обсягах визначеним діючим законодавством, шляхом введення в оману посадових осіб військової частини НОМЕР_1 за наступних обставин.

Будучи обізнаним з вимогами Законів України, зокрема Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», перебуваючи на території Центрально-міського району міста Черкаси, Черкаської області, з 08 серпня 2024 року фактично не перебуваючи на військовій службі, ОСОБА_3 , у серпні, вересні та жовтні 2024 року отримав чергові виплати грошового забезпечення у загальному розмірі 40155 гривень 45 копійок від військової частини НОМЕР_1 , зрозумів, що будучи незаконно відсутнім за місцем несення служби з 08 серпня 2024 року по кінець жовтня 2024 року, йому безпідставно продовжують нараховувати грошове забезпечення. Маючи на меті подальше безпідставне отримання грошового забезпечення за місцем проходження військової служби, яке виділялось з державного бюджету України, для нарахувань та виплат грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , не пізніше кінця жовтня 2024 року у ОСОБА_3 виник протиправний умисел на незаконне заволодіння бюджетними коштами, які виділялись з державного бюджету України, шляхом введення в оману посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , про нібито його перебування на лікуванні, задля здійснення подальших нарахувань та виплат як військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 . Реалізуючи вказаний протиправний умисел, направлений на заволодіння бюджетними грошовими коштами, які виділялись з державного бюджету України, що належать військовій частини НОМЕР_1 , у вигляді безпідставно нарахованого грошового забезпечення, солдат ОСОБА_3 шляхом обману, фактично не перебуваючи на військовій службі, переслідуючи корисливу мету, вирішив не повертатися до військової частини НОМЕР_1 та повідомив командуванню військової частини, в якій він проходив службу, про своє лікування, що не відповідало дійсності та продовжив повідомляти командуванню неправдиві відомості про поважність причин не з`явлення до місця несення служби.

За таких обставин, ОСОБА_3 , постійно вводячи в оману своє безпосереднє керівництво військової частини НОМЕР_1 щодо поважності причин неприбуття до військової частини, діючи умисно, в період часу з 08 серпня 2024 року по кінець жовтня 2024 року, тобто за час своєї незаконної відсутності на службі, безпідставно отримав грошове забезпечення у розмірі 40155 гривень 45 копійок.

Таким чином, з 08 серпня 2024 року по кінець жовтня 2024 року ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливою метою, усвідомлюючи протиправний характер своїх шахрайських дій, діючи шляхом обману, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою неправомірного заволодіння чужим майном - бюджетними коштами, які виділялись з державного бюджету України для військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що у зв`язку з перебуванням військовослужбовця на лікуванні в лікарняних закладах такому військовослужбовцю продовжується виплата грошового забезпечення, всупереч дійсності ввів в оману посадових осіб командування військової частини НОМЕР_1 , повідомляючи неправдиві відомості про своє перебування на лікуванні у медичних закладах, внаслідок чого останній продовжував отримувати грошове забезпечення як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , що призвело до безпідставного отримання ним грошового забезпечення за період з 08 серпня 2024 року по кінець жовтня 2024 року у розмірі 40155 гривень 45 копійок, чим завдав матеріальних збитків державному бюджету України на загальну суму 40155 гривень 45 копійок в особі військової частині НОМЕР_1 .

Прокурор звернулася до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акту у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

В заяві від 30.04.2025 щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, складеній в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами викладеними в обвинувальному акті. ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно заяви від 30.04.2025 представник потерпілого в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами викладеними в обвинувальному акті, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Згідно ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, на підставі чого прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги викладене, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем фактичного мешкання скарг на нього не надходило, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовець за контрактом військової частини НОМЕР_1 на посаді стрілець-санітар 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти «Шквал», у військовому званні «солдат», раніше судимий Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 307 КК України за ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, звільнений ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.2024 умовно-достроково від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, як особа яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом на невідбутий строк 6 років 2 місяці 10 днів, застосовано адміністративний нагляд на строк 12 місяців із встановленням обмеження: заборону перебування поза межами місця дислокації військової частини, з якою укладено контракт та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром; заборону виїзду чи обмеження часу виїзду в особистих справах за межі дислокації військової частини та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром, без дозволу командира військової частини, з яким укладено контракт.

При вирішенні питання про вид та міру покарання ОСОБА_3 суд враховує його щире каяття, та визнає цю обставину, відповідно до ст.66 КК України, такою, що пом`якшує його покарання. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 в межах санкції статті ч.1 ст.190 КК України у вигляді штрафу.

Згідно із ч.3 ст.81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

За правилами передбаченими ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Разом з тим, вимогами ч.3 ст.72 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Оскільки призначене ОСОБА_3 за цим вироком покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у виді штрафу є основним покаранням, воно не підлягає складанню за сукупністю вироків з покаранням призначеним вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 307 КК України, а отже виконується самостійно.

Стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався, суд також не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по справі відсутній.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень.

У відповідності до положень ч.3 ст. 72 КК України, штраф, призначений як основне покарання, складанню із іншими видами покарання не підлягає й виконується самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання копії вироку учасниками судового провадження.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1