Справа № 199/7688/25
ВИРОК

іменем України

10 червня 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000199 від 07.04.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Енергодар Запорізької області, із повною середньою освітою, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який перебуває на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 20.01.2005 Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. 01.06.2007 відповідно до ст. 81-1 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково, невідбута частина покарання складає: 2 роки 4 місяці 11 днів;

- 19.12.2007 Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст.ст. 71, 81 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. 17.04.2012 звільнений по відбуттю строку покарання;

- 15.07.2013 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 17.12.2013 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70,71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. 15.11.2016 відповідно до ст. 81-1 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково, невідбута частина покарання складає: 7 місяців 19 днів;

- 17.05.2018 Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 71, ч. 2 ст. 81 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією майна;

- 16.02.2021 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. 13.10.2023 звільнений по відбуттю строку покарання. 13.10.2023 звільнений по відбуттю строку покарання,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 190 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі судових засідань вказане кримінальне провадження

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше неодноразово вчиняла кримінальні правопорушення проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, всупереч вимогам ст.ст. 8, 19, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 28.03.2025 в денний час доби, більш точний час встановити не виявилось можливим, перебуваючи у парку, який розташований за адресою: Донецька область, Покровський район, м. Білицьке, біля вул. Донецької, познайомився з ОСОБА_5 , у якого при собі був мобільний телефон марки «Motorola», моделі «G24 Power», який ОСОБА_3 в подальшому визначив предметом свого злочинного посягання, та у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , скориставшись довірливими відносинами між ним та потерпілим ОСОБА_5 , знаходячись у вказаному місці та часу, не маючи наміру повертати потерпілому належне йому майно, під вигаданим приводом попрохав потерпілого здійснити телефонний дзвінок та надати йому на декілька хвилин мобільний телефон марки «Motorola», моделі «G24 Power», на що ОСОБА_5 , не усвідомлюючи дійсний злочинний умисел ОСОБА_3 та довіряючи останньому, добровільно передав йому свій мобільний телефон марки «Motorola», моделі «G24 Power».

Доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), діючи повторно, умисно, до кінця, ОСОБА_3 , утримуючи при собі мобільний телефон марки «Motorola», моделі «G24 Power», який надав йому потерпілий ОСОБА_5 , не маючи наміру повертати мобільний телефон останньому, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому вказаним майном на власний розсуд, заклавши його 03.04.2025 до ПТ «Ломбард Перший» ТОВ «Мікрофінанс і компанія», спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 4511,33 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю і пояснив, що 28.03.2025 у денний час доби він перебував на території парку, який розташований за адресою: Донецька область, Покровський район, м. Білицьке, біля вул. Донецької, де познайомився з потерпілим ОСОБА_5 , з яким вони почали разом проводити час. Він побачив, що у потерпілого при собі був мобільний телефон «Motorola», яким вирішив заволодіти. Він попрохав у потерпілого ОСОБА_5 надати йому мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка, на що останній погодився та добровільно передав йому свій мобільний телефон марки «Motorola», який він забрав собі і не повернув. В подальшому 03.04.2025 вказаний мобільний телефон він заклав до ПТ «Ломбард Перший» ТОВ «Мікрофінанс і компанія» за 1100 гривень. Виручені грошові кошти він витрачав на продукти харчування та інше. Мобільний телефон повернуто потерпілому. У вчиненому щиро кається. Вчинив злочин з причин скрутного матеріального становища на той час.

Суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення, за обставин, викладених у вироку, які повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення від 07.04.2025, відповідно до якої ОСОБА_5 просить органи поліції прийняти заходи до невідомого чоловіка на ім`я ОСОБА_6 , який 28.03.2025, знаходячись в парку, розташованому в м. Білицьке Донецької області, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволодів належним йому мобільним телефоном марки «Motorola» в корпусі синього кольору (т. 2 а.к.п. 5);

- протоколом огляду місця події від 07.04.2025 з фото-таблицею до нього, відповідно до якого був проведений огляд ділянки місцевості, яка знаходиться на території парку, розташованого за адресою: Донецька область, Покровський район, м. Білицьке, поблизу вул. Донецької, дорога до вказаної ділянки ґрунтова, по обидва боки маються дерева та зелена трава. В ході огляду потерпілий ОСОБА_5 , в присутності двох понятих, показав місце, де останній вживав спиртні напої разом з чоловіком на ім`я ОСОБА_6 (т. 2 а.к.п. 6-9);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.04.2025 з фото-таблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 , у присутності двох понятих, за зовнішнім виглядом та кольором впізнав мобільний телефон марки «Motorola», моделі «G24 Power», в корпусі синього кольору, який знаходиться під № 1, яким ОСОБА_3 заволодів шахрайським шляхом 07.04.2025, знаходячись в парку, розташованого за адресою: Донецька область, Покровський район, м. Білицьке (т. 2, а.к.п. 15-17);

- договором ломбардного кредиту та застави, відповідно до якого ОСОБА_3 03.04.2025 продав до ПТ «Ломбард Перший» ТОВ «Мікрофінанс і компанія» мобільний телефон марки «Motorola», моделі «G24 Power 8/256 GB», imei: НОМЕР_2 за 1100,00 гривень (т. 2, а.к.п. 33);

- висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/105-25/3623-ТВ від 17.04.2025, згідно якого ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону торгової марки «Motorola», моделі «G24 Power» на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 07.04.2025, могла становити 4511,33 гривень (т. 2, а.к.п. 23-30);

- протоколом огляду від 30.05.2025 з оптичним носієм інформації до нього, дослідженим в судовому засіданні, згідно з яким, перебуваючи в кабінеті № 3 ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, за участі ОСОБА_3 переглянуто відеозапис з камер відеонагляду, встановлений в приміщенні ломбарду ПТ «Ломбард Перший» ТОВ «Мікрофінанс і компанія», під час перегляду якого встановлено, що 03.04.2025 о 13:16:40 годині до приміщення ломбарду ПТ «Ломбард Перший» ТОВ «Мікрофінанс і компанія» заходить ОСОБА_3 , який достає з карману мобільний телефон та кладе його у спеціальне місце, де продавець бере його та о 13:17:20 годині ОСОБА_3 сідає за стіл та чекає. О 13:23:03 годині ОСОБА_3 дістає з правого карману куртки власні документи та передає їх продавцю та далі чекає. Після чого о 13:25:20 годині продавець надає ОСОБА_3 документи, які той бере їх та підписує і передає назад продавцю. Далі, о 13:33:44 годині продавець ломбарду знову надає ОСОБА_3 документи, які останній підписує та повертає назад продавцю, після чого продавець ломбарду віддає грошові кошти ОСОБА_3 та останній виходить з приміщення. В ході огляду відеозапису ОСОБА_3 повідомив, що на відеозаписі перебуває він і зазначив, що у той день він прийшов до ПТ «Ломбард Перший» ТОВ «Мікрофінанс і компанія» з метою продажу мобільного телефону «Motorola», моделі «G24 Power», який він позичив у ОСОБА_5 (т. 2 а.к.п. 70-73);

- речовим доказом.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст.190 КК України, як такі, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду, а також оцінені відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12), згідно з якою ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Підсумовуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення поза всяким розумним сумнівом доведена і підтверджується обсягом досліджених судом в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язку та не викликають у суду сумнівів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за скоєння тяжких злочинів проти власності, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні щиро визнав, одруженого, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 184 від 02.07.2024 з 02.07.2024 проходить військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Суд відносить щире каяття до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Зокрема, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочину якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочинів, що знаходять своє відображення у санкціях статей, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3) ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

Термін - «явно несправедливе покарання» - означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні покарання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора та обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його фактичні обставини,дані про особу обвинуваченого, який щиро каявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, повернення потерпілому викраденого майна, про що свідчить розписка останнього (т. 2 а.к.п. 33) та, виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі в межах санкції статті пред`явленого обвинувачення, із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи даний вид покарання, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, не має офіційно підтверджених джерел доходу, раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе після звільнення з місць позбавлення волі (13.10.2023) не зробив, про що свідчить його небажання ставати на шлях виправлення, а тому суд приходить до висновку, що більш м`які види покарання не зможуть забезпечити виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень.

Також на переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, яке належить відбувати реально, враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення та фактичні обставини кримінального провадження, не буде відповідати принципу співмірності та індивідуалізації, розумності та справедливості покарання,оскільки матиме на меті тільки кару.

Призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України не є явно несправедливим, оскільки відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та фактичним обставинам справи. Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України у даному випадку не суперечить також і вимогам п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7.

Крім того, судом не встановлено правових підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з урахуванням приписів ст. 69 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тому саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 1782,80 гривень.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_3 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, на час проходження ним військової служби покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби ОСОБА_3 .

У разі звільнення з військової служби до завершення встановленого іспитового строку нагляд за засудженим ОСОБА_3 здійснювати уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обиралась.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Речовий доказ (постанова слідчого від 17.04.2025) - мобільний телефон марки «Motorola», моделі «G24 Power 8/256 GB», imei: НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 (розписка від 17.04.2025, (т. 2 а.к.п. 33)- залишити ОСОБА_5 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1