Справа № 303/2922/25
Провадження № 11-сс/4806/394/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

16.06.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши матеріали апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2025 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у кримінальному провадженні за №0000481 - відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як незаконну, необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід із тримання під вартою на нічний домашній арешт.

При цьому, апелянтом не наведено доводів на обґрунтування наявності права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яка відсутня у визначеному ст. 309 КПК України переліку ухвал, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства та прийнятність до апеляційного розгляду, дослідивши матеріали, надані на її обґрунтування, суддею-доповідачем встановлено підстави для відмови у відкритті провадження за даною апеляційною скаргою, з огляду на таке.

Згідно ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства - є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чітко визначено та регламентовано главою 31 КПК України.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження апеляційний суд, окрім іншого, враховує положення ст. 9 КПК України та виходить із загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст. 7 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

З матеріалів судового провадження та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2025 до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18 червня 2025 року.

27 травня 2025 року до слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , підозрюваного в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 20.04.2025 до ЄРДР за №0000481 (правова кваліфікація ч. 1 ст. 121 КК України) про зміну застосованого відносно останнього запобіжного заходу - тримання під вартою, на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, обґрунтовуючи тривалістю перебування ОСОБА_3 під вартою (34 дні), фактом примирення потерпілої особи з підозрюваним, та відсутністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2025 у задоволенні зазначеного клопотання захисника, відмовлено.

Частиною першою статті 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

До цього переліку, зокрема, віднесено відповідні ухвали слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі про застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, домашнього арешту та застави.

Ухвала слідчого судді про відмову у зміні запобіжного заходу, відсутня у зазначеному переліку, а отже, її оскарження в апеляційному порядку під час досудового розслідування, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю у разі обмеження чи порушення прав і законних інтересів осіб.

Частиною 3 ст. 309 КПК України визначено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають, а заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Відсутність оскаржуваної ухвали у переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 309 КПК України, є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, яка не підлягає оскарженню згідно КПК України, суддя-доповідач враховує правові висновки Верховного Суду та позицію Європейського суду з прав людини щодо умов прийнятності апеляційної скарги.

Зокрема, у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28.03.2019 р. (справа № 286/1695/18) за результатами розгляду касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження зроблено правовий висновок про те, що поняття «застосування запобіжного заходу» охоплює не тільки його обрання, але й випадки зміни запобіжного заходу, коли суд обирає інший захід. Тому слідчий суддя, постановивши ухвалу про зміну запобіжного заходу з особистого зобов`язання на домашній арешт, фактично застосував запобіжний захід у виді домашнього арешту, а отже, така ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Разом з тим, з аналізу правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 07 грудня 2020 справі №487/392/20, у постанові від 03 червня 2021 року у справі №991/3181/21, вбачається, що поняття «застосування запобіжного заходу» охоплює не тільки його обрання, але й випадки зміни запобіжного заходу, що надає право на апеляційне оскарження лише у випадках, коли суд обирає або застосовує до підозрюваного інший, більш тяжкий запобіжний захід, адже в такому випадку рішенням про зміну запобіжного заходу слідчий суддя фактично погіршує його становище.

Натомість, у даному судовому провадженні, слідчий суддя своєю ухвалою відмовив захиснику у задоволенні його клопотання про зміну щодо підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт, а не застосував інший запобіжний захід, яким би погіршувалось становище підозрюваного, а тому дана ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Отже, з постановленням цієї ухвали становище підозрюваного ОСОБА_3 жодним чином не змінилося.

Більш того, відносно нього до 18.06.2025 року включно, є чинною ухвала слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2025, якою відносно підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За викладених обставин, оскаржувана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

Верховний Суд також неодноразово наголошував, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, тож Кримінальний процесуальний кодекс України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Зазначений висновок кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду), в якому Конституційний суд, розглядаючи положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа №646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа №161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Отже, за наявності у кримінальному процесуальному законі виключного переліку ухвал слідчих суддів, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, з наданням можливості оскарження інших рішень слідчого судді на стадії підготовчого провадження, підстави для відкриття апеляційного провадження у даному випадку - відсутні.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що держава має право встановити певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати самої сутності цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», п. 96 Рішення від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції»). У Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

В даному випадку, обмеження на апеляційне оскарження, встановлені національним законодавством, мають розумну пропорційність та не порушують загальні права та свободи особи.

Враховуючи наявність передбачених ч. 4 ст. 399 КПК України підстав, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2025 року, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 392, 399, 418 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у кримінальному провадженні №0000481 від 21.04.2025.

Апеляційну скаргу та додатками до неї повернути адвокату ОСОБА_2 , як особі, що її подала, та надіслати йому копію даної ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1