Справа № 756/4989/25
Номер провадження № 1-кп/756/1302/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва судове провадження в рамках кримінального провадження, внесеного 19.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000170, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, офіційно працевлаштований, розлучений, має неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 05.04.1989 Мінським районним судом міста Києва вироком за ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 117, ст. 42 КК України (у редакції 1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;

- 04.09.1996 Шевченківським районним судом міста Києва вироком за ст. 86-1, ст. 208, ч. 2 ст. 142, ст. 42 КК України (у редакції 1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. Звільнений 20.02.2007 по відбуттю строку призначеного покарання;

- 05.03.2008 Оболонським районним судом міста Києва вироком за ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений від відбуття покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України строком на 3 роки. 15.09.2011 звільнений від відбуття покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку;

- 23.08.2016 Дарницьким районним судом міста Києва вироком за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 125, ст. 128, ст. 70 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 25.03.2019 Оболонським районним судом міста Києва вироком за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 8 років. Звільнений 03.04.2020 з установи відбуття покарання по відбуттю строку призначеного покарання;

- 07.03.2024 Оболонським районним судом міста Києва вироком за ст. 128 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений від відбуття покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України строком на 2 роки,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 15.01.2025, близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_2 , де також перебувала у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 .

Під час спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стався словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. У цей момент у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_4 наніс удар кулаком правої руки в ділянку щелепи з лівого боку ОСОБА_6 , яка в цей час сиділа з правого боку від нього, унаслідок чого остання впала на підлогу. Після чого, ОСОБА_4 нахилився до ОСОБА_6 та наніс кулаком правої руки другий удар в ділянку щелепи з правого боку, чим спричинив ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

1.2. Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне нанесення середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін захисту та обвинувачення.

2.1.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 15.01.2025 знаходився в квартирі АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_6 , де вживали спритні напої. Під час вживання спритних напоїв стався словесний конфлікт під час якого ОСОБА_6 висловилась на його адресу нецензурною лайкою, що йому було дуже образливо як чоловіку, а тому він, перебуваючи в емоційному стані, завдав декілька ударів в обличчя потерпілій.

Наразі розуміє помилковість свого вчинку, у вчиненому щиро кається, засуджує поведінку, просить призначити покарання, яке за своїм видом та строком на думку суду буде достатній, аби спокути вчинене ним.

Позовні вимоги ОСОБА_6 у сумі 406 081,87 грн матеріальної шкоди та 700 000,00 грн моральної шкоди визнає частково, зокрема визнає повністю позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, а в частині відшкодування моральної шкоди лише в розмірі 50 000 грн.

2.1.2. Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні не прибула, про час, дату та місце розгляду судового провадження була повідомлена належним чином. Однак сторони не заперечували щодо розгляду судового провадження за її відсутності, але в присутності її представника.

2.1.3. Представник потерпілої ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію потерпілої, просив цивільній позов задовольнити повністю, а покарання призначити на розсуд суду.

2.1.4. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим. При цьому прокурор просив урахувати як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, на думку прокурора, не було встановлено.

При цьому, прокурор просить визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07.03.2024 за ст. 128 КК України, та остаточно призначити покарання в виді позбавлення волі строком на 2 роки 8 місяців.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор та представник потерпілої також не оспорювали фактичні обставини провадження (надані в судовому засіданні показання обвинуваченим), і судом установлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

2.2.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне нанесення середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, починаючи з моменту затримання, також визнавав свою винуватість, сприяв органу досудового розслідування у встановленні обставин та подій кримінального правопорушення.

У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

3.2. При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України. Тим більше, сторона обвинувачення і не посилалась на наявність будь-яких обставин, що обтяжують покарання.

Суд звісно урахував, що зміст обвинувачення містить посилання на вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Між тим, прокурор не просив визнати цю обставиною такою, що обтяжує покарання. З урахуванням цих обставин, суд позбавлений можливості урахувати цю обставину що обтяжує покарання, бо вийде за межі пред`явленого обвинувачення, а отже і погіршить становище обвинуваченого.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій нетяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяну шкоду фізичному здоров`ю, яку обвинуваченим не відшкодовано. Хоча розмір заподіяної матеріальної шкоди потерпілій обвинуваченим визнано.

Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, раніше неодноразово був засудженим, учинив новий злочин під час іспитового строку, має повну загальну середню освіту, на момент інкримінованого злочину був офіційно працевлаштованим кур`єром в адвокатському об`єднанні, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, а також неповнолітню дитину.

4.3. При цьому, суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1, 75 КК України при призначенні покарання - відсутні, як і підстави для застосування покарання з іспитовим строком. Оскільки, як убачається з наданих матеріалів, а також підтверджено обвинуваченим, останньому вже призначалось відбуття покарання з іспитовим строком, і обвинувачений учинив нове кримінальне правопорушення під час дії іспитового строку.

4.4. З урахуванням викладених обставин, характеру та виду вчиненого злочину, їх наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявності обставини, що пом`якшує та відсутності обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

4.5. При цьому, ураховуючи відомості, що ОСОБА_4 Оболонським районним судом міста Києва вироком від 07.03.2024 засуджений за ст. 128 КК України до покарання в виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

4.6. Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

5. Підстави для задоволення цивільного позову, відмови у ньому, залишення його без розгляду.

5.1. У рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_6 , подано цивільний позов до відповідача - обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зокрема про стягнення із ОСОБА_4 в якості відшкодування матеріальної шкоди 406 081,87 грн та в якості моральної шкоди 700 000,00 грн

5.2. 24.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду в рамках судового провадження у кримінальному провадженні.

5.3. Як убачається з позовної заяви, підставою пред`явлення позову є те, що ОСОБА_6 понесені витрати матеріального характеру через проходження лікування внаслідок отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які були заподіяні ОСОБА_4 .

5.4. В обґрунтування вимог позивач посилається на положення ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 128 КК України, ст. 1166 ЦК України.

5.5. Відзив на позовну заяву не подавався.

5.6. Під час судового розгляду, поза розумним сумнівом, було встановлено, що і зазначено в розділі 1, 2.2. рішення, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження доведена поза розумним сумнівом.

5.7. Указане, на думку суду, доводить обґрунтованість підстав задля подання ОСОБА_6 цивільного позову до ОСОБА_4 щодо відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди.

5.8. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

5.9. Відповідно до статей 1166, 1177 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

5.10. Як видно з позиції відповідача (обвинуваченого ОСОБА_4 ) ним не оспорюється заподіяння позивачу (потерпілій ОСОБА_6 ) матеріальної шкоди, а також повністю визнається розмір цієї шкоди. При цьому суд не вбачає сумніву щодо достовірності цієї позиції.

За вказаних обставин, суд уважає доведеними вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 щодо завдання останнім матеріальної шкоди як і наявність підстав для її відшкодування в сумі 406 081,87 грн, а отже позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 в цій частині підлягають задоволенню.

5.11. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У силу положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

5.12. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

5.13. Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди суд, ураховуючи вже ним наведе, уважає, що в судовому засіданні було достеменно доведено наявність підстав вважати, що позивачу спричинено моральну шкоду. Такі висновки суду ґрунтується на тому, що позивач отримав тілесні ушкодження, проходив та продовжує проходити лікування та відновлення, пов`язані в операційним втручанням щелепи та протезуванням зубів.

При цьому, слід урахувати, що отримання тілесних ушкоджень, супроводжується відчуттям відповідного болю та стражданнями як фізичного так і психологічного характеру, ступень яких залежіть виду ушкодження, способу завдання та його наслідків і тривалості лікування (відновлення). А отже, на думку суду, позивач має право на отримання за рахунок відповідача компенсації за отриману моральну шкоду.

Суд також узяв до уваги, що і відповідач не заперечував того факту, що він своїми діями завдав позивачу моральної шкоди, та така шкода ним має бути відшкодована. Однак відповідач, не визнавав розмір відшкодування моральної шкоду у сумі 700 000 грн.

5.14. Як вже судом наведено (розділ 1.1.) діями відповідача ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_6 умисно заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, що зазначені в розділі 2.2. рішення, та було визнано обвинуваченим ОСОБА_4 .

5.15. Як убачається з пояснень представника потерпілої ОСОБА_5 , обґрунтування цивільного позову та доданих до нього матеріалів (доказів), що не оспорювалась обвинуваченим ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6 була госпіталізована до КЛН КМКЛ №12 відділення хірургії де здійснено оперативне втручання та призначено відповідне лікування. 05.03.2025 ОСОБА_6 повторно була госпіталізована до КЛН КМКЛ №12 де на підставі клінічного та рентгенологічного дослідження проведено оперативне втручання та продовжено лікування. При цьому, після подій, які мали 15.01.2025 ОСОБА_6 постійно відчуває біль, унаслідок отриманих тілесних ушкоджень, не може вільно приймати їжу, як раніше.

Пройшовши довгострокове та складне лікування, яке продовжується, бо за планом лікування має бути проведено ще мінімум дві хірургічні операції, ОСОБА_6 змушена знову й знову згадувати обставини тієї ночі, оскільки майже кожного дня вимушений заново не тільки приймати їжу, а розмовляти, здійснювати додаткові засоби із гігієною порожнини рота. Вона, молода жінка, яка внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 отримала понівечення обличчя (щелепи), яке буде нагадувати про це все життя, та яке усунути вже неможливо.

5.16. Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу фізичного та душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені позовні вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, а також майновий стан обвинуваченого, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд доходить висновку про те, що наведена судом оцінка рівня втручання та вимушених змін, судом оцінюється в сумі 200 000,00 грн, яка, на думку суду, є цілком рівнозначна та достатня, ураховуючи та співставляючи цю суму з прожитковим мінімумом для непрацездатної особи та мінімальною заробітною платою, тобто рівнем соціального захисту населення в Україні в 2025 році. А отже, позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у вказаному розмірі.

5.17. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням положень статей 133, 137 ЦПК України, вбачається, що ОСОБА_6 понесено витрати на правову допомогу, а саме за послуги надані адвокатом ОСОБА_5 у сумі 15 000 грн.

На думку суду, об`єм наданої правової допомоги відповідає вартості наданих послуг є підтвердженим, а отже відповідно до вимог статей 133, 137 ЦПК України, процесуальні витрати, понесені ОСОБА_6 , у виді отримання професійної правничої допомоги пов`язаної із розглядом вказаного кримінального провадження мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Тим більше, вони не заперечувались цивільним відповідачем.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. У кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 13.03.2025, який діє і наразі. У зв`язку з чим, на думку суду, слід відповідно до вимог ст. 377 КПК України залишити під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до набуття вироком законної сили, оскільки судом убачається ризик учинення інших кримінальних правопорушень - п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

6.2. Крім того, відповідно до ст. 72 КК України слід зарахувати в якості відбутого ОСОБА_4 за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення, а саме 13.03.2025 до набуття вироком законної сили, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, а також покарання, відбуте за попереднім вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07.03.2024, а саме з 19.09.2021 до 11.02.2022.

6.3. Процесуальні витрати, як і речові докази у кримінальному провадженні - відсутні,.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, частку невідбутого ОСОБА_4 покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07.03.2024, остаточно призначив покарання в виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 - рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 13.03.2025 до набуття вироком законної сили, а також відбуте покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07.03.2024, починаючи з 19.09.2021 до 11.02.2022, відповідно до вимог ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 406 081,87 (чотириста шість тисяч вісімдесят одна) грн, в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 200 000,00 (двісті тисяч) грн, а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч), що в сумі складає 621 081,87 (шістсот двадцять одна тисяча вісімдесят одна) грн.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Строк апеляційного оскарження для осіб, які не були під час оголошення вироку обчислюється з дня отримання ними його копії.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України, а особам, які не були присутніми під час його проголошення - спрямувати не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1