Справа № 199/2997/25
У Х В А Л А

іменем України

04 червня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 про продовження строку застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , який у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під № 0000132, підозрюється у вчинені злочину, кваліфікованого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що Слідчим відділенням відділу поліції № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області за процесуального керівництва Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000132 від 07.03.2025 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді такелажника такелажного відділення взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 28-33, 115-116 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

07.03.2025 приблизно о 12 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_1 , в ході розмови із начальником лазні взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , сержантом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким у нього на ґрунті особистих неприязних стосунків виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Під час конфлікту солдат ОСОБА_4 діючи умисно, переслідуючи мету заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, взяв до рук розкладний ніж, яким наніс ОСОБА_7 не менше п`яти ударів в область тулубу спереду. В результаті яких, останній отримав тілесні ушкодження у виді: множинних колото-різаних торако-абдомінальних поранень передньої поверхні грудної клітини, проникаючих в лівий шлуночок, обидві плевральні порожнини з пошкодженням S III IV печінки, передньої стінки шлунку. Тампонану перикарду. Двобічний гемопневмоторакс. Гемоперитонеум. Перелом мечоподібного відростка та ? ребра справа. ГШ ІІІ ст., тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

07 березня 2025 року о 20 год. 39 хв. (фактичне затримання) за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, в порядку ст. 208 КПК України, був затриманий військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді такелажника такелажного відділення взводу забезпечення артилерійського дивізіону - солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

08 березня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

08 березня 2025 року допитаний у якості підозрюваного ОСОБА_4 , свою провину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав в повному обсязі та розповів обставини його вчинення.

09 березня 2025 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_4 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05.05.2025.

01 травня 2025 року слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 08 червня 2025 року.

Однак, закінчити досудове розслідування у трьох місячний строк не видалось можливим, у зв`язку із чим, до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було спрямоване клопотання про продовження строку досудового розслідування до 08 серпня 2025 року.

Одночасно, з метою запобігання наявним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, виникла необхідність у продовженні строку застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк до 8 років, у зв`язку з чим, до нього відповідно до ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, протоколом огляду місця події, протоколом огляду предмету, показаннями свідків, протоколом затримання, протоколами слідчих експериментів за участю свідків та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний є військовослужбовцем та може вплинути на свідків, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків або потерпілого. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню та затягувати хід досудового розслідування, а також може негативним чином впливати на об`єктивне та всебічне встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення.

- неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Таким чином, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій підозрюваного для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є продовження застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Враховуючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слід врахувати, що підозрюваний у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років. Вказані фактори в сукупності, також дають підстави вважати про можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків, тим самим, вважаю не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Крім цього, слід звернути увагу, що тяжкість вказаного злочину викликають саме ту реакцію суспільства і наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення підозрюваного, як виключну міру запобіжного заходу, застосування до останнього менш суворих запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та не в змозі в повній мірі забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного і унеможливити настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі, або при обранні судом стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою не буде позбавлений можливості, залучившись підтримкою своїх знайомих, чинити тиск на свідків та потерпілого які вже надали органу досудового розслідування викриваючи показання, з метою змусити їх відмовитись від цих показань в подальшому у суді. Запобігання настання вказаним ризикам без обрання до підозрюваного виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є неможливим.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_4 .

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_4 під вартою, немає, відсутні докази і інші дані, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 не заперечили проти задоволення клопотання.

Вирішуючи клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

08 березня 2025 року ОСОБА_4 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000132, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за вищезазначених обставин.

07 березня 2025 року ОСОБА_4 було затримано за підозрою у вчиненні вказаного злочину в порядку ст. 208 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що за ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя виходить з того, що сам факт спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень достатньо доведений наданими стороною обвинувачення доказами, які отримані з дотриманням порядку, встановленого законом, із передбачених законом джерел, копії яких додані до клопотання.

При цьому, свідок ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказали на ОСОБА_4 , як на чоловіка, який наніс ножем тілесні ушкодження ОСОБА_7 .

Наведені докази доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні вказаного злочину.

Той факт, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя особи та негативно характеризується в своїй сукупності свідчать про те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати встановленню істини по даному кримінальному провадженню.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним особливо тяжкого злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, слідчий суддя згідно вимог ст. 178 КПК України враховує:

1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який є особою працездатного віку та відсутність документально підтверджених відомостей про наявність у підозрюваного тяжких невиліковних хвороб;

4) відсутність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків;

5) наявність у підозрюваного постійного джерела доходу;

6) наявні відомості про негативну характеристику особи підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного, який не має значних статків;

8) відсутність у підозрюваного непогашеної судимості;

9) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Слідчий суддя також враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 , як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Застосування тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії від 06 квітня 2000 року, рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Враховуючи обставини, які в сукупності необхідно оцінювати при обранні запобіжного заходу, а саме: вагомість доказів про вчинення підозрюваним особливо тяжкого злочину, який становить підвищену суспільну небезпеку і за вчинення якого, у разі доведеності вини, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі, негативну характеристику особи обвинуваченого, є достатні підстави вважати реальною наявність мети застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання ухилення підозрюваним від слідства та суду та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і запобігання встановленим слідчим суддею ризикам.

Раніше встановлені слідчим суддею ризики до цього часу не відпали.

До цього часу досудове слідство не закінчене і є обґрунтована потреба у проведенні інших слідчих і процесуальних дій, тому закінчити досудове розслідування у межах строку тримання підозрюваного під вартою з завчасним спрямуванням обвинувального акту до суду немає можливості.

Ухвалою слідчого судді від 04 червня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 08 серпня 2025 року включно.

За таких обставин, слід продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою в межах строку досудового розслідування.

З урахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 204, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 про продовження строку застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Рокитне, Рівненської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, який у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000132, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням останнього на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 з місцем дислокації АДРЕСА_1 до 02 серпня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дні проголошення ухвали, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя:

04.06.2025