Справа № 202/5536/25
Провадження № 1-кс/202/4188/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

04 червня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власників майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 про арешт майна, яке подане у кримінальному провадженні № 0000906 від 03.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 звернулася з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль ««Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що 02.06.2025 року приблизно о 16 год. 15 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом у районі будинку № 34 по прилеглій дорозі вулиці Сонячна Набережна у місті Дніпрі, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину справа наліво за напрямком руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження.

Під час проведення огляду був вилучений автомобіль «Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .

Постановою слідчого вищевказаний транспорт визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що з метою запобігання приховуванню, пошкодженню, псуванню, перетворенню, передачі, відчуженню, знищенню транспортного засобу, який є речовим доказом, проведення судових експертиз, виникла потреба в накладенні на нього арешту відповідно до ст. 170 КПК України.

В судове засідання прокурор та володілець майна не з`явилися.

Прокурор надала заяву, в якій просила розглянути клопотання без її участі та накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили не позбавляти права користування транспортним засобом, посилаючись на те, що транспортний засіб необхідний для здійснення підприємницької діяльності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що 03.06.2025 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за № 0000906.

Згідно з матеріалами клопотання слідчим був вилучений автомобіль «Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При цьому на вилученому автомобілі будь-які пошкодження відсутні.

Постановою слідчого автомобіль «Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 визнаний речовим доказом.

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з частиною 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя вважає доведеним, що було вчинено правопорушення і наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучений автомобіль «Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також слідчим суддею береться до уваги, що прокурор у своїй заяві просила заборонити відчуження та розпорядження майном. Вилучений автомобіль не містить на собі безпосередніх слідів дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що позбавлення права користування автомобілем, становитиме надмірний тягар та буде непропорційним порівняно з потребами досудового розслідування.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України також визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Отже, слідчий суддя вважає, що з урахуванням всіх обставин кримінального провадження позбавлення права користування транспортним засобом є невиправданим, а тому в цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

Водночас, оскільки автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та цей час у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, слідчий суддя вважає, що відчуження власником цього майна чи його передання іншим особам може ускладнити досудове розслідування.

Тому клопотання прокурора необхідно задовольнити частково, наклавши арешт на автомобіль «Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом заборони відчуження та розпорядження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 та яким керував ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.

В іншій частині клопотання відмовити.

Автомобіль «Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику або законному володільцю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_7