Справа № 742/1505/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/509/25
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні в залі суду (в режимі відеоконференції) у порядку апеляційного розгляду судове провадження за апеляційними скаргами особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Прилуки Чернігівської області, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , незаміжньої, не працюючої, раніше не судимої,

щодо вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,

задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру та застосовано до ОСОБА_8 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Запобіжний захід не обирався, долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_8 вчинила суспільно небезпечне діяння за таких обставин.

01 квітня 2022 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 , заздалегідь підготувавши сокиру та тримаючи її у правій руці, відчинивши хвіртку свого господарства без будь-яких на те підстав, замахнулася у бік ОСОБА_9 , внаслідок чого потерпіла дані дії сприйняла як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Після цього ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, почала бігти із сокирою у руках за ОСОБА_9 та висловлювала намір застосувати її для вбивства, скорочуючи при цьому відстань між ними, чим викликала у ОСОБА_9 сприйняття даних дій як реальну загрозу своєму життю.

В апеляційних скаргах ОСОБА_8 та захисник в її інтересах, не погоджуються із рішенням суду, оскільки ОСОБА_8 заперечує проти застосування до неї примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу та заперечує наявність підстав для її лікування, не погоджуючись із висновками судово-психіатричних експертиз, вважаючи такі необґрунтованими. Для об`єктивності, просять призначити повторну комісійну судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручити експертам Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1, про що вони просили суд першої інстанції при призначенні комісійної експертизи, однак суд, всупереч цьому, призначив комісійну експертизу в експертній установі, яка вже виконувала таку експертизу, що вважають, викликає сумнів у її висновках. Вказують, що під час судового розгляду було проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, в якій зазначено, що вона не потребує примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_8 зазначає, що вона не містить суспільної небезпеки, оскільки має постійне місце проживання, відвідує церковні богослужіння, є віруючою людиною, тому за своїм психічним станом не потребує психіатричної допомоги.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_8 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду, заяв про відкладення не надходило, захисник не заперечувала проти розгляду справи у відсутінсть ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала вимоги апеляційних скарг, думку прокурора про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований гл. 39 КПК України.

Перелік обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 цього Кодексу.

Із зазначеної законодавчої норми вбачається, що предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де встановлюється лише: 1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; 2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; 3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; 4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; 5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; 6) характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; 7) обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Рішення суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 у стані неосудності вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов, зокрема, на підставі наданих у судовому засіданні потерпілою ОСОБА_9 показань щодо обставин, за яких ОСОБА_8 01.04.2022 на її адресу вигукувала «сатана», погрожувала їй сокирою, якою замахувалася у її бік, що останньою сприймалося як реальна загроза своєму життю та здоров`ю, після чого потерпіла почала тікати, а ОСОБА_8 наносила удари сокирою по паркану та хвіртці, допускаючи, що якби вона оступилася та впала, то велика вірогідність того, що ОСОБА_8 нанесла б удар сокирою по ній.

Всупереч доводам особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 , показання потерпілої є стабільними, логічними, послідовними і узгоджуються як з даними протоколу проведеного з нею слідчого експерименту, так і з даними протоколів прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та огляду предмету від 20.05.2022, згідно з яким оглянуто відеозапис із камер відеоспостереження, встановлених на будинку потерпілої та наданого останньою, на якому зафіксовані події та рух жінок, наявність у руці предмету, схожого на сокиру, що у повній мірі відповідає встановленим фактичним обставинам суспільно-небезпечного діяння, яке розглядається у даному судовому провадженні.

Підстав для критичної оцінки показань потерпілої судом не встановлено, жодних об`єктивних даних щодо можливої неправдивості потерпілої чи приводу для обмови ОСОБА_8 матеріали провадження не містять і в апеляційній скарзі останньої не наведено, тому її доводи про те, що таке суспільно небезпечне діяння не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, є непереконливими.

Оскільки суд безпосередньо сприймав під час судового засідання і оцінив не лише кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а і їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, висновки про доведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у стані неосудності та необхідність застосування до неї примусових заходів медичного характеру є правильними, оскільки на даний час ОСОБА_8 страждає психічним захворюванням, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих їй дій вона також перебувала у неосудному стані, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У п.15 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» вказано, що для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Судом покладено в основу рішення про застосування примусових заходів медичного характеру висновки судово-психіатричних експертиз: Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» за № 649 від 04 червня 2024 року, у період дії часу, до якого відноситься правопорушення, в якому вона обвинувачується, ОСОБА_8 , 1984 р.н., виявляла ознаки Шизофренії параноїдальної, безперервний тип перебігу. Параноїдальний синдром (F20.0 згідно з МКХ -10). У період часу, до якого відноситься правопорушення, в якому вона обвинувачується, ОСОБА_8 , 1984 р.н., за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_8 виявляє ознаки Шизофренії параноїдальної, берперервний тип перебігу. Параноїдальний синдром (F20.0 згідно з МКХ -10); за своїм психічним станом у теперішній час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи клінічний перебіг наявних у ОСОБА_8 психічних порушень, вона потребує поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення нею суспільно-небезпечних діянь (відповідно до ст. 92 КК України). ОСОБА_8 у теперішній час за своїм психічним станом не здатна правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення.

А також висновок судово-психіатричного експерта № 310 від 04.03.2025 за результатами комісійної судово-психіатричної експертизи, з якого вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час інкримінованого їй діяння 01.04.2022 виявляла ознаки хронічного психічного захворювання «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром» (F20.0 за МКХ -10). За своїм психічним станом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період інкримінованого їй діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляє ознаки хронічного психічного захворювання «Шизофренія, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром, апато-дисоціативний дефект» (F20.0 за МКХ -10). За своїм психічним станом ОСОБА_8 в теперішній час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За психічним станом ОСОБА_8 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення нею суспільно-небезпечних діянь (відповідно до ст. 92 КК України). ОСОБА_8 в теперішній час за своїм психічним станом не здатна правильно сприймати, аналізувати обставини, які мають значення до кримінального провадження, та давати про них об`єктивні свідчення.

Зазначені висновки судово-психіатричного експерта та комісійної судово-психіатричної експертизи проведені різними лікарями, хоча і однієї експертної установи, є вмотивованими, науково обґрунтованими, достатньо інформативними, базуються на безпосередньому дослідженні підекспертної і не викликають сумніву у своїй об`єктивності, відповідають вимогам ст. 101 та ст.102 КПК України.

Дослідження проведені із дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтуються на допустимих доказах та не виключають один одного.

Жодних об`єктивних підстав недовіряти таким висновкам колегія суддів не вбачає, як і не вбачає підстав для призначення повторної комплексної експертизи, як про те йдеться в апеляційних скаргах, оскільки підстави, з яких особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру є її суб`єктивною думкою, яка суперечить встановленим обставинам вчинення суспільно небезпечного діяння та об`єктивним даним, встановленим медичним шляхом щодо її неосудності.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України передбачено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно зі ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_8 становить суспільну небезпеку, а тому застосування до неї примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні зі звичайним наглядом є необхідним та достатнім заходом, оскільки з матеріалів кримінального провадження та висновків лікарів-психіатрів не вбачається того, що остання видужала та стан її здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба у застосованих заходах.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, відтак апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4