Справа № 346/3970/25
Провадження № 1-кп/346/659/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засіданні ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000188 від 04 березня 2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, раніше не одноразово судимого востаннє 22 жовтня 2021 року за ст. 15 ч.3 186 ч.2 КК України до п`яти років позбавлення волі, засудженого 27 вересня 2022 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ст. 395 КК України до одного місяця арешту, 20 вересня 2022 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ст. 186 ч.2 КК України до чотирьох років чотирьох місяці позбавлення волі, згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2023 року на підставі ст. 70 ч.4 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання чотири роки чотири місяці позбавлення волі, звільненого ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 29 травня 2024 року умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі призначеного вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, на строк два роки десять місяців чотири дні, для проходження військової служби за контрактом

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 369, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, самовільно залишив місце служби на строк понад три доби, в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 умовно-достроково звільнений згідно статті 81-1 КК України від відбування покарання для проходження військової служби на підставі Ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2024 року у справі № 346/2774/24.

08 червня 2024 року ОСОБА_4 укладено контракт з Міністерством оборони України для проходження військової служби на строк до закінчення особливого періоду та направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08 червня 2024 року № 71-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця штурмового спеціалізованого відділення штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти управління військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 червня 2024 року № 162 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та останній вважався таким, що починаючи з 08 червня 2024 року справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно Указу Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, воєнний стан в Україні запроваджено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому продовжено по теперішній час. Таке рішення було ухвалено у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Про введення в дію воєнного стану солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Однак, 16 грудня 2024 року солдат ОСОБА_4 будучи обізнаним з вищевказаними вимогами закону в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза її розтушуванням до 14 березня 2025 року проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання у місті Калуш Івано-Франківської області.

14 березня 2025 року солдат ОСОБА_4 був доставлений військовослужбовцями Військової служби правопорядку у Збройних Силах України до розташування військової частини НОМЕР_1 та продовжив проходження військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину. Зазначив, що дійсно без дозволу командира військової частини та свого безпосереднього начальника 16 грудня 2024 року покинув місце служби та знаходився у себе вдома в м. Калуш. В березні 2025 року ВСП був доставлений назад у військову частину де продовжив службу. Свою провину визнає та розкаюється у вчиненому.

Захисник просить його підзахисного суворо не карати, при призначенні покарання врахувати визнання ОСОБА_4 вини.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, зокрема те, що він раніше судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його посередню службову характеристику.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази, враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування положень статтей 69 та 75 КК України суд не вбачає.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений 27 вересня 2022 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ст. 395 КК України до одного місяця арешту, 20 вересня 2022 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ст. 186 ч.2 КК України до чотирьох років чотирьох місяці позбавлення волі, згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2023 року на підставі ст. 70 ч.4 шляхом поглинання менш суворого покарання згідно вироку від 27 вересня 2022 року більш суворим за вироком від 20 вересня 2022 року визначено покарання чотири роки чотири місяці позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2024 року у справі № 346/2774/24 ОСОБА_4 умовно-достроково звільнений згідно статті 81-1 КК України від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом на невідбутий строк два роки десять місяців чотири дні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 243/7758/20 від 06 грудня 2021 року для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності:

- перша з яких стосується моменту вчинення кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент, визначений у ч. 1 ст. 71 КК, момент призначення судом покарання за новим вироком (з огляду на те, що правило про приєднання невідбутої частини покарання адресоване саме суду, який постановлятиме новий вирок).

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 16 грудня 2024 року, тобто після постановлення попереднього вироку та до повного його відбуття, тому при призначенні остаточного покарання у цій справі слід застосувати правила ч. 1 ст. 71 КК України.

Крім того, ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід тримання під вартою та взято його під варту в залі суду, тому час попереднього ув`язнення необхідно зарахувати в строк відбуття покарання з перерахуванням, відповідно до ч. 5 ст.72 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, слід залишити без змін.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 369, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного за даним вироком покарання, частково приєднати невідбуте покарання за вироками Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2022 року та 27 вересня 2022 року та ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2023 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 за цим вироком рахувати з дня його фактичного затримання, тобто з 17 липня 2025 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання попереднє ув`язнення з 17 липня 2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на нього зауваження.

Суддя: ОСОБА_1