Справа №635/1596/25
Провадження по справі 1-в/635/442/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноград Харківської області, громадянина України, з середньою загальною освітою, раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Красноградського районного суду Харківської області від 17 листопада 2010 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- вироком Красноградського районного суду Харківської області від 20 червня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Красноградського районного суду Харківської області від 22 серпня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Красноградського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- вироком Красноградського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року, зміненим ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року, за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- вироком Красноградського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2024 року на підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому вироком Красноградського районного суду Харківської області від 22 серпня 2019 року за ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; на підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; визначено вважати ОСОБА_3 таким, що засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, без визначення покарання за сукупністю вироків в порядку ст.71 КК України,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2024 року на підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому вироком Красноградського районного суду Харківської області від 22 серпня 2019 року за ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; на підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; визначено вважати ОСОБА_3 таким, що засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, без визначення покарання за сукупністю вироків в порядку ст.71 КК України.

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні просив заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити, посилаючись на те, що він працевлаштований, має заохочення, стягнень немає, має позитивні плани на майбутнє.

Суд, заслухавши прокурора, засудженого, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання засудженого таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Красноградського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2024 року на підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому вироком Красноградського районного суду Харківської області від 22 серпня 2019 року за ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; на підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; визначено вважати ОСОБА_3 таким, що засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, без визначення покарання за сукупністю вироків в порядку ст.71 КК України.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 - 26 січня 2023 року, кінець строку - 26 січня 2026 року.

З 08 лютого 2023 року засуджений відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Станом на 26 січня 2025 року засуджений ОСОБА_3 відбув 1/2 фактичного строку покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Судом встановлено, що згідно характеристики на засудженого, затвердженої начальником державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_3 з 08 лютого 2023 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За оцінюваний період відбування покарання не зафіксовано спроб втечі, на профобліку не перебуває, за час відбування покарання характеризується посередньо, на даний час дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи, підтримує дружні стосунки з засудженими позитивної і нейтральної спрямованості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує їх законні вимоги, за оцінюваний період з метою стимулювання правослухняної поведінки засуджений заохочувався шість разів. Засуджений до арешту офіційно не працював. В установі працевлаштований до промислової зони установи на дільницю по виготовленню нестандартного обладнання. Поставлені завдання виконує, проявляє розумну ініціативу. Засуджений приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія» до реалізації програми ставиться позитивно, у серпні 2023 року закінчив державний професійно-технічний навчальний заклад «Темнівський навчальний центр №100» та здобув професію фрезерувальника. Засуджений не в повній мірі усвідомлює, що саме треба змінювати, має середню мотивацію змінити своє життя на краще, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи, має позитивні плани на майбутнє. Під час проведення бесід профілактичного-виховного характеру проявляє тактовність та ввічливість. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи, ставиться сумлінно, розуміє їх необхідність, проявляє розумну ініціативу, самостійно виконує роботу із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До позбавлення волі особа спілкувався з близькими та друзями. Має середній рівень впливу антисоціального оточення, соціальна ізоляція відсутня, підтримує дружні стосунки з широким колом засуджених, спілкується телефоном з декількома друзями на свободі, підтримує доброзичливі стосунки з батьком шляхом телефонних розмов. У засудженого відсутні прояви неадекватної поведінки, відсутні явні ознаки нервового збудження чи прагнення, самооцінка завищена, він здатен правильно прогнозувати наслідки своїх вчинків, усвідомлював, що його можуть спіймати і позбавити волі, але все рівно скоював злочини, хоча ситуація в якій він опинився не була безвихідною, здатен робити правильні висновки із того, що сталося, так як його неодноразово ловили та карали, але навіть після цього він скоював злочини. Під час спілкування на зауваження інших реагує спокійно не завжди, намагається відстоювати свою точку зору. Питання щодо можливого застосування ст.ст. 100, 101 КВК України, було розглянуто комісією установи 13 березня 2024 року, рішенням комісії вирішено відмовити у застосуванні даних статей, як засудженому, який не стає на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, було розглянуто комісією установи 11 вересня 2024 року, вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як засудженому, який не став на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України було розглянуто на засіданні комісії установи 19 лютого 2025 року, вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як засудженому, який не довів свого виправлення.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення та не може бути представлений умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно витягу з протоколу № 22 від 02 квітня 2025 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» по розгляду висновків щодо ступеню виправлення засуджених до позбавлення волі засудженого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засудженого, ОСОБА_3 не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення як особа, яка не довела своє виправлення.

Згідно довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_3 , останній за час відбуття покарання має шість заохочень, стягнень не має.

Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_3 останній за час відбування покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» з березня 2023 року по лютий 2025 року був працевлаштований до цеху №№ 2, майстерні з виготовлення велопродукції, нестандартних виробів.

Відповідно до довідки про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду від 19 березня 2025 року, на виконанні в бухгалтерії Темнівської виправної колонії (№100) знаходяться постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи на загальну суму 22449,89 гривень з засудженого ОСОБА_3 , станом на 19 березня 2025 року утримано 766,58 гривень, залишок заборгованості складає 21683,31 гривень.

Водночас, із характеристики від 13 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, на заходи профілактично-виховного характеру реагує посередньо, не завжди сумлінно виконує законні вимоги персоналу установи через особисту неоргонізованість, після проведення бесід виховного та профілактичного характеру засуджений не має бажання змінювати свої погляди на майбутнє, не має мотивації змінити прокримінальне оточення. Засуджений не чітко усвідомлює , що саме треба змінювати, намагається змінити своє життя на краще, але не бере участі в реалізації плану індивідуальної роботи,не має чітких планів на майбутнє.

За характеристикою від 11 вересня 2024 року засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу "Професія", до реалізації програми ставиться формально,засуджений не в повній мірі усвідомлює, що саме треба змінювати, має середню мотивацію змінити своє життя на краще, бере участь у реалізації плану індивідуальної роботи, має нечітки плани на майбутнє.

Відтак, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення ОСОБА_3 наявні певні позитивні тенденції, однак вважати, що засуджений протягом відбування покарання довів своє виправлення, в тому числі з огляду на його не бажання змінювати свої погляди на майбутнє та середню мотивацію змінити своє життя на краще, не усвідомлення в повній мірі, що треба зінювати у своєму житті та повединці, підстав немає, а отже застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

Факт залучення засудженого до робіт по благоустрою установи та праці, дотримання ним правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дбайливого ставлення до майна установи, наявність шести заохочень, часткова сплата процесуальних витрат за вироком суду, не є безумовною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення з урахуванням наведеного вище. Наявність місця проживання у засудженого заслуговує на увагу, проте не є визначальною підставою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України з огляду на всі обставини у сукупності.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги рішення засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» по розгляду висновків щодо ступеню виправлення засуджених до позбавлення волі, за яким ОСОБА_3 не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення як особа, яка не довела своє виправлення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд вважає неможливим застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 червня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1