ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000361 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2025 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Чорниж, Маневицького району, Волинської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, працюючий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на два роки, якщо він під час цього строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України в період іспитового строку покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 13 серпня 2024 року, близько 22 години 30 хвилини, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись поблизу електроопори № 3 по вулиці Шкільній села Лище Луцького району Волинської області зі сторони вулиці Лісова села Лище Луцького району Волинської області в напрямку до вулиці Центральна вказаного населеного пункту, проявив безпечність, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, в момент об`єктивного виявлення пішохода ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку, тримаючи велосипед в руках, по смузі руху автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» моделі «SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_9 з велосипедом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_9 ..

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_8 п.п. 2.3 б), 2.3.д), 12.3 Правил дорожнього руху.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи, а також вид та розмір основного покарання, вважає вирок суду в частині призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами необґрунтованим. Посилається на те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, працює водієм автотранспортних засобів в сільськогосподарському товаристві «Лище», характеризується позитивно, трудовий колектив працівників тракторної бригади, автопарку підприємства просить суд не призначати додаткове покарання. Зазначає, що він працює водієм, а тому керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу його сім`ї. Просить виключити з вироку суду додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували і просили змінити вирок суду в частині призначення додаткового покарання, думку прокурора, який подану апеляційну скаргу заперечував і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Крім того, в поданій апеляційній сказі не оспорюється вид та розмір призначеного ОСОБА_8 основного покарання за ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку в цій частині також відсутні.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого про можливість виключення з вироку суду про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, апеляційний суд вважає такі доводи обґрунтованими з огляду на таке.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у вигляді обмеження волі строком до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При апеляційному розгляді судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 з 10 вересня 2003 року по даний час працює водієм транспортних засобів в сільськогосподарському товаристві ТзОВ «Лище» (а.к.п.92-96), виключно позитивно характеризується по місцю праці, про що свідчить характеристика директора СГТОВ «Лище» ОСОБА_10 (а.к.п.95).

Крім того; ОСОБА_8 до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувався, ДТП раніше не скоював, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; дане місце праці є єдиним джерелом доходу для його сім`ї. Його щоденна робота пов`язана з керуванням транспортним засобом, а тому йому необхідні права водія.

Згідно протоколу зборів трудового колективу працівників транспортної бригади і автопарку ТОВ «Лище», вони просять звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням і не позбавляти права керування транспортними засобами (а.к.п.19-21).

Оскаржуваним вироком до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого місцевим судом обґрунтовано віднесено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне добровільне відшкодування шкоди потерпілому.

Допитаний місцевим судом потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що загиблий ОСОБА_9 є його батько. 13.08.2024 батько загинув внаслідок ДТП. Претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого він немає. Просить не позбавляти волі ОСОБА_8 і по можливості не позбавляти права керування транспортними засобами.

Крім того, на адресу апеляційного суду потерпілий ОСОБА_11 подав заяву, в якій також просить задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, і виключити із вироку суду додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Отже, вказана норма закону не передбачає обов`язкового призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння, яке вчиняється з необережності, обставини його вчинення, виключно позитивні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення дотримувався правомірної поведінки, яка відповідає приписам правових норм, до кримінальної відповідальності не притягувався, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання винного, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення та його ставлення до вчиненого, зокрема повне відшкодування завданої шкоди, позиція потерпілої сторони у судах першої та апеляційної інстанцій, на думку апеляційного суду, дають обґрунтовані підстави для висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з урахуванням того, що єдиним джерелом доходу сім`ї обвинуваченого є діяльність, пов`язана з правом керувати транспортним засобом.

За наведених обставин, з урахуванням того, що позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами призведе до втрати ним роботи, поставить у скрутне матеріальне становище його сім`ю, а тому вирок суду в частині призначення додаткового покарання обвинуваченому з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, його наслідків та інших встановлених обставин, підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченого у цій частині підлягає до задоволення.

Таке покарання обвинуваченого ОСОБА_8 повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.ст.66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання, конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Неврахування судом першої інстанції вказаних обставин призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні додаткового покарання, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2025 року в частині призначеного ОСОБА_8 додаткового покарання змінити.

Виключити з вироку посилання на застосування щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: