Номер провадження: 11-кп/813/1516/25
Справа № 503/2482/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 12.03.2025 у кримінальному провадженні №0000646 від 02.07.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 12.03.2025 задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів до 10.05.2025, без визначення розміру застави.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому стороною обвинувачення не доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказаною ухвалою суду також продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .

Рух справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 вказане кримінальне провадження передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_2 у складі колегії суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_3

18.03.2025 на адресу Кодимського районного суду Одеської області головним спеціалістом відділу діловодства та обліку звернень громадян Одеського апеляційного суду ОСОБА_10 надіслано запит терміново направити до апеляційного суду матеріали справи №503/2482/24 у зв`язку з надходженням апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 12.03.2025.

Вказане кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 призначене до апеляційного розгляду на 10:00 год. 20.03.2025, проте у зв`язку із ненадходженням виділених матеріалів з районного суду розгляд апеляційної скарги відкладено.

19.03.2025 на електронну адресу Одеського апеляційного суду надійшов лист голови суду ОСОБА_1 , з якого вбачається, що матеріали кримінального провадження №503/2482/24 (номер провадження 1-кп/503/91 /24) за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 KК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України, направлені 13.03.2025 на адресу Одеського апеляційного суду, для розгляду подання про вирішення питання про направлення даного кримінального провадження з одного суду до іншого.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.03.2025 задоволено подання судді Кодимського районного суду Одеської області ОСОБА_1 та вказане кримінальне провадження направлено для розгляду до Котовського міськрайонного суду Одеської області.

14.04.2025 на електронну адресу Одеського апеляційного суду надійшли матеріали протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2025 та 14.04.2025.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.04.2025 подання голови Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_16 залишено без задоволення, а вищезазначене кримінальне провадженняповернуто до Котовського міськрайонного суду Одеської області, для розгляду.

На виконання повторного запиту Одеського апеляційного суду від 24.04.2025 щодо витребування матеріалів з районного суду вказане кримінальне провадження надійшло до суду апеляційної інстанції 28.04.2025.

У зв`язку з цим апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 12.03.2025 призначена до апеляційного розгляду на 30.04.2025.

30.04.2025 учасники кримінального провадження до судового засідання не з`явились, у зв`язку з тим, що за повідомленням прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_17 обвинувачений ОСОБА_7 був доставлений у судове засідання до Котовського міськрайонного суду Одеської області для розгляду обвинувального акту, тому розгляд апеляційної скарги відкладений на 06.05.2025 о 11:00 год., та відповідно до ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисникобвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заявлені ризики не доведені, з посиланням на практику ЄСПЛ щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, суддя не врахував вказане.

Просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Ухвалою судді-доповідача від 05.05.2025 року розглянуто клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 про забезпечення особистої участі обвинуваченого ОСОБА_7 , який утримується в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» під час розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 12.03.2025 у кримінальному провадженні №0000646 від 02.07.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України, та визнано доцільним провести апеляційний розгляд в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого, оскільки відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 336 КПК, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності забезпечення безпеки осіб; введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Частиною 2 статті 336 КПК передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення.

Отже, ч. 2 ст. 336 КПК регламентовано, що саме суду надається дискреційне право під час ухвалення рішення про здійснення судового провадження дистанційно, вирішувати питання про форму судового засідання. Суд може використати своє дискреційне право та вирішити питання про форму судового засідання, адже у ч. 2 ст. 336 КПК, крім іншого зазначено, що суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває особа, яка знаходиться під вартою, якщо вона проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Таким чином, приписи ст. 336 КПК передбачають можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції в умовах воєнного стану навіть у разі заперечення особи, яка знаходиться під вартою, проти цього, та таке питання, згідно з приписами частини 2 цієї статті, суд вирішує ухвалою з наведенням обґрунтувань та мотивів, зокрема щодо обставин, які заважають безпосередній участі обвинуваченого в судовому засіданні в залі суду.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі Указу Президента України №640/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє на даний час.

Отже, приймаючи до уваги, що на території України введено воєнний стан, встановлена доцільність проведення судового засідання призначеного 06.05.2025 об 11:00 годині в режимі відеоконференції, що не суперечить приписам ст. 336 КПК.

Вказана ухвала була направлена на адресу ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» 05.05.2025.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор ОСОБА_17 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі в якій просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення. Крім того зазначив, що ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.04.2025 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

На початку апеляційного розгляду, була забезпечена участь обвинуваченого у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте обвинувачений ОСОБА_7 самовільно покинув судове засідання в режимі відеоконференції, про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка та зазначено у журналі судового засідання.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді Кодимського районного суду Одеської області від 12.03.2025 знаходиться кримінальне провадження №0000646 від 02.07.2023 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того, є обґрунтованим ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинення іншого злочину, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 є обвинуваченим в рамках іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке розглядається в Оболонському районному суді м. Києва.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Таким чином, доводи апеляційної скарги сторони захисту про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується зазначені кримінальні правопорушення, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд першої інстанції відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, вчинених із застосуванням насильства.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.04.2025 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, тому колегією суддів не може бути прийнято рішення про звільнення ОСОБА_7 із- під варти, оскільки на теперішній час він утримується під вартою на підставі іншого судового рішення від 30.04.2025, яке не скасоване.

Під час розгляду апеляційної скарги захисником ОСОБА_6 заявлено клопотання про відвід колегії суддів Одеського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який мотивує тим, що судом не забезпечена явка обвинуваченого ОСОБА_7 до зали судового засідання та апеляційна скарга розглянута з порушенням строків та затягуванням судового розгляду, що є проявом упередженості.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.05.2025 року вказаний відвід залишено без задоволення у зв`язку з необґрунтованістю.

У подальшому під час розгляду апеляційної скарги захисником ОСОБА_6 повторно з тих самих підстав заявлено відвід колегії суддів, який апеляційним судом залишено без розгляду відповідно до положень ч. 4 ст. 81 КПК України з підстав того, що вказане клопотання є зловживанням правом на відвід та захиснику роз`яснено, що заявлення відводів з приводу прийняття колегією суддів процесуальних рішень може бути розцінено в подальшому як зловживання своїми процесуальними правами.

Незважаючи на попередження захиснику під час проведення судових дебатів ним заявлено втретє відвід колегії суддів з тих самих підстав.

Розглянувши заявлений відвід колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК України).

При цьому, положення ч. 4 ст. 81 КПК України не пов`язують наявність зловживання правом на відвід із особою заявника відводу. Зловживання наявне, якщо відвід заявлений з метою затягування кримінального провадження будь-ким з учасників повторно у межах одного кримінального провадження.

КПК України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі №266/108/22, від 07.11.2022 у справі №757/9655/22-к). Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі №756/4855/17; від 14.12.2022 у справі №127/9564/17; від 24.11.2020 у справі №127/2318/18; від 06.11.2019 у справі №300/474/17).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу, що вчинення колегією суддів дій у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та прийняття процесуальних рішень, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу суддів. Незгода з рішеннями судді має здійснюватися у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 01 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

З огляду на викладене, апеляційний суд констатує, що заявлений захисником відвід колегії суддів слід оцінювати як повторно заявлений, а тому на підставі ч. 4 ст. 81 КПК України його слід залишити без розгляду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 про відвід колегії суддів Одеського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 12.03.2025 у кримінальному провадженні № 0000646 від 02.07.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4