Справа № 147/954/25
Провадження № 1-кп/147/215/25
В И Р О К

іменем України

06 червня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 від 13.05.2025, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капустяни Тростянецького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, солдата військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

в с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) А 4165 № 279 від 05.07.2024 солдата ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця снайпера 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС 100672Д.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки.

Згідно зі ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. ст. 2, 16, «Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08.05.1993 року № 340 зазначено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Солдат ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він в кінці квітня 2025 року, більш точний час під час досудового розслідування не представилось можливим встановити, перебуваючи за місцем свого проживання у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у мережі інтернет знайшов оголошення з приводу отримання посвідчення водія за грошові кошти в сумі 10000 грн. Після чого, за допомогою соціальної мережі «Facebook», зв`язався із невстановленою досудовим розслідуванням особою та домовився про виготовлення посвідчення водія на своє ім`я, категорії «В», за грошові кошти в сумі 10000 грн. Водночас, ОСОБА_3 надав, на вимогу автору оголошення, свої повні анкетні дані, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, власну фотокартку. У подальшому, виконавши вищевказані дії, у травні 2025 року, більш точний час в ході досудового розслідування не представилось встановити, ОСОБА_3 , отримав послугами товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», кур`єрською доставкою до місця власного проживання, посилку з підробленим офіційним документом, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, а саме посвідчення водія видане на його ім`я, серії ВКХ, № НОМЕР_2 , дата видачі 04.05.2025, терміном дії до 04.05.2055, видане органом ТСЦ 8042, категорії «В», яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, яке перебуває в офіційному обігу на території України, попередньо, більш точний час та місце в ході досудового розслідування не представилось встановити, сплативши за замовлену посилку, грошові кошти у сумі 10000 грн. через банківський термінал в селищі Тростянець Гайсинського району Вінницької області.

Після чого, ОСОБА_3 маючи намір для подальшого використання завідомо підробленого посвідчення водія для пред`явлення уповноваженим особам на підтвердження права керувати транспортними засобами, якого у останнього не було, 13.05.2025 о 13 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки ВАЗ 2115 державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , по вул. Мічуріна, в с. Капустяни Гайсинського району Вінницької області, був зупинений працівником сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», за вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП. В подальшому на вимогу поліцейського пред`явити документ, який посвідчує право керування транспортним засобом, водій ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на використання завідомо підробленого офіційного документу, а саме посвідчення водія видане на його ім`я, серії ВКХ, № НОМЕР_2 , дата видачі 04.05.2025, терміном дії до 04.05.2055, видане органом ТСЦ 8042, категорії «В», достовірно знаючи, що він його не отримував у встановленому законом порядку, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою підтвердження права керування транспортним засобом, пред`явив поліцейському сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області сержанту поліції ОСОБА_5 вказане підроблене посвідчення водія, яке не відповідає зразкам, що перебувають в офіційному обігу на території України та яке виготовлено за допомогою поліхромного знакосинтезуючого пристрою (принтеру, багатофункціонального пристрою тощо) із струминою технологією друку.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Зазначені обставини були встановлені органом досудового розслідування, учасниками судового провадження не оспорюються, про що подана відповідна заява обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , в якій обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та повідомив, що ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження. Крім того, обвинувачений та захисник не заперечували та надали згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувальний акт розглядається у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч.2 ст. 382 КПК України.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд керується вимогами статтей 65-67 КК України та враховує роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначанні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, а також особу обвинуваченого, який раніше несудимий, проходить службу на посаді стрільця-снайпера 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 100672Д, за наркологічною допомогою в КНП «Тростянецька лікарня» не звертався, не знаходиться під наглядом у психіатричному кабінеті КНП «Тростянецька лікарня».

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання в межах санкції ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу, що відповідатиме загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень відповідно до вимог ст. 50 КК України.

Ухвалюючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Також суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд переконаний, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вчиненим кримінальним правопорушенням майнову шкоду не завдано.

Підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру відповідно до вимог ст. 96-3 КК України не встановлено.

Пропонована винагорода викривачу не визначалась у зв`язку з відсутністю викривача у кримінальному провадженні.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні для проведення судово-технічної експертизи документів (висновок судово-технічної експертизи документів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1142/25-21 від 26.05.2025) становлять 3816 грн 72 коп, та відповідно до вимог ч.2 ст.124, ст.126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Згідно із ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись статтями 374, 381, 382 КПК України, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 3816 (три тисячі вісімсот шіснадцять) гривень 72 копійки.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 16 травня 2025 року.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: підроблене посвідчення водія видане органом ТСЦ 8042 на ім`я ОСОБА_3 , серія НОМЕР_4 , дата видачі 04.05.2025, з терміном дії до 04.05.2055, категорії «В» знищити.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше наступного дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасниками кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1