ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/3145/20 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1072/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п. 6 ч.2 ст.115, п.13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційною скаргою прокурора на вирок Харківського районного суду Харківської області від 14.02.2025 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Манченки Харківського району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) 20.05.2020 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі;

2) 22.08.2024 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст.125 КК України до 1 року обмеження волі;

3) 10.02.2025 Харківським районним судом Харківської області за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 2 місяців позбавлення волі,

засуджений за:

- п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до одинадцяти років позбавлення волі без конфіскації майна;

- ч. 4 ст. 187 КК України до десяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді одинадцяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 20.05.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України більш суворим покаранням за даним вироком визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, у виді одинадцяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

- п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до тринадцяти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного в порядку ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком, визначивши покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

Остаточне покарання ОСОБА_8 визначено відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 10.02.2025 більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком у порядку ст. 71 КК України, у виді чотирнадцяти років позбавлення волі без конфіскації майна, зарахувавши у строк остаточно призначеного покарання, повністю відбуте ОСОБА_8 за вироком Харківського районного суду Харківської області від 20.05.2020.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, неповнолітній ОСОБА_8 13.03.2020 близько 22:00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом із потерпілою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спальній кімнаті за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знаючи, що остання у цей день отримала пенсію у розмірі 6 000 грн., попрохав потерпілу ОСОБА_9 надати йому зазначені грошові кошти на власні потреби.

Почувши, що потерпіла ОСОБА_9 йому відмовила у наданні грошових коштів, неповнолітній ОСОБА_8 розпочав із нею сварку на ґрунті стійких неприязних відносин, під час якої, діючи з корисливих мотивів та з прямим умислом, направленим на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, поєднаного із умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, тобто вбивством, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та, поваливши її на ліжко, схватив останню обома руками за шию, здавивши її, та спричинив механічну асфіксію, яка у подальшому призвела до смерті потерпілої ОСОБА_9 .

При цьому неповнолітнім ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 спричинено наступні тілесні ушкодження:

(1)травму шиї від стиснення органів шиї з ознаками механічної асфіксії, яка має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент його спричинення, а в даному випадку, як такого, що призвело до смерті, яка відобразилась у вигляді наступних тілесних ушкоджень:

-садна - в проекції виступу підборіддя нижньої щелепи справа, подовженої форми, повздовжнім розміром орієнтоване спереду назад; у нижнього кінця даного садна, аналогічне за характеристиками, неправильно овальної форми; на мочці (дольці) правового вуха, невизначеної форми, повздовжнім розміром орієнтоване горизонтально;

-повний розгинальний перелом правого великого рогу під`язикової кістки з крововиливом в оточуючі м`які тканини;

-повний згинальний перелом лівого верхнього рогу щитоподібного хряща з крововиливом в оточуючі м`які тканини та капсулу лівої долі щитоподібної залози;

-неповний розгинальний перелом пластини щитоподібного хряща по серединній лінії, з ознакою розтягнення на внутрішній поверхні.

Смерть потерпілої ОСОБА_9 настала внаслідок механічної асфіксії, зумовленої стисненням органів шиї тупим (тупими) гнучким (пів гнучким) предметом з обмеженою контактуючою поверхнею; між вищеописаною травмою шиї та настанням смерті потерпілої ОСОБА_9 мається причинно-наслідковий зв`язок.

(2)крововилив на м`яких тканинах правого плеча, який утворився незадовго до настання смерті від травматичної дії тупого предмета, який не відобразив свої індивідуальні властивості травмуючої поверхні, по механізму стиснення, та має ознаки ЛЕГКОГО тілесного ушкодження.

У подальшому, усвідомлюючи, що потерпіла ОСОБА_9 померла внаслідок його умисних дій, неповнолітній ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, обшукав зазначену спальну кімнату за вказаною адресою, де знайшов та заволодів вказаними грошовими коштами у розмірі 6 000 грн., які належали потерпілій ОСОБА_9 .

Після цього, заволодівши вказаними грошовими коштами, неповнолітній ОСОБА_8 підпалив сірниками ліжко та труп потерпілої ОСОБА_9 з метою приховання слідів кримінального правопорушення - злочину, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення - злочину та розпорядився зазначеними грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 30.09.2023 у вечірній час доби (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до будинку свого знайомого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , де в спальній кімнаті між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 раптово виник прямий умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_8 взяв ніж та, тримаючи його в правій руці, наніс ним два удари ОСОБА_10 : один - в область передньої поверхні лівої половини грудної клітини; другий - в поперекову область праворуч, від яких останній помер.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала гостра крововтрата внаслідок проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з ушкодженням серця.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, у зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, п. 13 ч. 2, ст. 115. ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 просить залишити вирок Харківського районного суду Харківської області від 14.02.2025 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, з`ясувавши думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих фактичних обставин, які встановлені судом і ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 4 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів;за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальній стан тощо.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які, за змістом ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами; особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується формально, неодружений, офіційно не працевлаштований, виховувався у неповній сім`ї. Крім того, суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття (яке виражається у повному визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, негативному ставленні до скоєного, осуді своїх дій), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім;обставинами, які обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, в тому числі щодо призначеного покарання.

Відтак, доводи прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, їх наслідки та особу винного, внаслідок чого призначив ОСОБА_8 покарання, яке являється несправедливим через його м`якість, з огляду на вищенаведене, є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , вимог кримінального Закону не порушено.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш суворого покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу винного, повно і достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у контексті наведеного не можна визнати переконливими доводи апеляційної скарги прокурора щодо несправедливості призначеного судом ОСОБА_8 покарання через м`якість. Особливих та виняткових даних, які би беззаперечно свідчили про виключну небезпечність обвинуваченого та обумовлювали необхідність призначення саме такого розміру покарання, про яке просить прокурор, апеляційним судом не встановлено та у апеляційній скарзі сторони обвинувачення не наведено.

При цьому, колегія суддів констатує, що у контексті наведеного не можна визнати переконливими доводи апеляційної скарги прокурора щодо несправедливості призначеного судом ОСОБА_8 покарання через м`якість. Особливих та виняткових даних, які б беззаперечно свідчили про виключну небезпечність обвинуваченого та обумовлювали необхідність пожиттєвої ізоляції його від суспільства, судом першої інстанції не встановлено та у апеляційній скарзі не наведено.

Тому, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання.

З урахуванням вищезазначених обставин, даних про особу обвинуваченого призначене судом першої інстанції покарання на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправленняОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом та розміром є справедливим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість, як то вважає захисник.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 14.02.2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді