Справа № 307/1192/20
Провадження № 1-кп/307/629/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів кримінальне провадження про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, приватного підприємця, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 27 грудня 2019 року, близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи в ангарі лісопильного цеху, що знаходиться в с. Красна, вул. Першотравнева, 15«а», Тячівського району Закарпатської області, під час раптово виниклої суперечки з ОСОБА_6 , діючи з необережності, а саме не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачати, не маючи умислу на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , кинув дерев?яний брусок в напрямку ніг ОСОБА_7 , який в той час нахилив голову до низу, у зв?язку з чим влучив йому в лобову ділянку голови, від чого останній впав на бетонну основу та тимчасово втратив свідомість, в результаті чого ОСОБА_8 отримав закриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепу, епідуральної гематоми, вторинних вогнищ ішемії головного мозку та крововиливу в стовбур мозку, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, що в кінцевому етапі привели до смерті потерпілого, яка настала 29 грудня 2019 року, о 22 годині 10 хвилин, під час лікування такого у відділенні анестезіології і інтенсивної терапії КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради.

Органом досудового розслідування ці дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.119 КК України як вбивство, вчинене через необережність..

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 подали суду клопотання, в якому просять кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закрити та звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.119 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпіла ОСОБА_9 подала до суду заяву, за якою просить кримінальне провадження проводити в її відсутності.

Заслухавши з цього приводу прокурора, який не заперечив щодо задоволення клопотання про закриття кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше не судимий, під час розгляду судового провадження свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, який є нетяжким злочином, визнав, та просив звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити щодо нього кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення нетяжкого злочину, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло п`ять років.

В судовому засіданні встановлено, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, вже минуло більше п`яти років та протягом даного періоду обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від органів досудового розслідування або суду, нових кримінальних правопорушень не вчиняв.

За змістом ст..285 ч.1 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №552/5595/18, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, яке відповідно до ст. 12 цього Кодексу є нетяжким злочином, та обвинувачений не ухилявся від органів досудового розслідування або суду і не вчинив нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що є підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності щодо його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,слід закрити.

Потерпіла ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні подала цивільний позов, згідно якого просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на її користь 68 000 гривень матеріальної шкоди та 400 000 гривень моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В даному випадку відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

А тому, цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні у виді домашнього арешту закінчився.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.284, 285, 286, 288 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

На підставі ст.49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,- закрити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді домашнього арешту закінчився.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - залишити без розгляду.

Процесуальні витрати відсутні.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Нокіа - 1280», з сім картою НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , який належав померлому ОСОБА_6 , та був переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_9 , залишити потерпілій ОСОБА_9 як володільцю.

Речові докази зимову куртку, штани та шапку, які належали померлому ОСОБА_6 , та були передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 , залишити потерпілій ОСОБА_9 як володільцю.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено та оголошено 28 квітня 2025 року.

Головуючий ОСОБА_1