ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/133/25 Справа № 696/799/22 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 24 травня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кіровоград, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 25.05.2021, близько 19.00 год., перебуваючи на присадибній ділянці будинковолодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, умисно, використовуючи бензиновий побутовий оприскувач, спрямував розпилений струмінь невідомої хімічної рідини в обличчя ОСОБА_11 , який перебував на межі будинковолодіння № 99 та № 97 вул. Сонячної, внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження, у вигляді опіку рогівки обох очей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційних скарг, узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить скасувати вищевказаний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.125 КК та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. У решті вирок залишити без змін.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

З цього приводу посилається на вимоги ст.ст. 50, 65 КК.

Вказує, що призначаючи обвинуваченому найбільш м`яке покарання та в найменшому розмірі, передбаченого санкцією ч.2 ст.125 КК, суд не вказав жодної з пом`якшуючих обставин, передбачених ч.1 ст.66 КК, натомість лише послався на посередню характеристику обвинуваченого, наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність судимостей, що у цьому випадку є даними, що характеризують особу обвинуваченого, та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення.

Разом з тим, судом залишено без належної уваги особу ОСОБА_7 , його поведінку та відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Вказує, що обвинувачений вину у вчиненому повністю не визнав, очевидним є байдуже ставлення ним до своїх дій та що належних висновків для себе засуджений не зробив, не розкаявся у вчиненому, що свідчить про намагання уникнути притягнення до кримінальної відповідальності, а отже він не усвідомив всієї тяжкості вчиненого ним протиправного діяння та свого морального обов`язку понести покарання.

Окрім того, судом достатньою мірою не враховано, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, а тому покарання у мінімальному розмірі штрафу в сумі 850 грн. не може вважатися таким, що сприятиме його виправленню та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Також приводить доводи щодо неврахування судом при призначенні покарання позиції потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді громадських робіт.

В той же час, прокурор звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 25.05.2021 згідно з ст. 12 КК вчинив кримінальне правопорушення, що належить до кримінальних проступків. На цей час строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, визначені у ст.49 КК за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК, закінчилися. У зв`язку з чим, просить застосувати норми закону передбачені ч.5 ст.74, ст.49 КК.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вищевказаний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК.

Переконаний, що суд першої інстанції всупереч вимог ст.ст. 94, 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не надав оцінки зібраним доказам окремо та в їх сукупності, побудував своє рішення про визнання його винуватим у вчиненні кримінального проступку на суперечливих та достатньо не перевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони обвинувачення, фактично не оцінивши докази захисту, не проаналізував їх з точки зору взаємозв`язку з іншими дослідженими доказами, не навівши мотивів, з яких їх відкинуто.

Стверджує, що суд першої інстанції провів поверховий розгляд справи, дав неправильну оцінку здобутим щодо справи доказам, деяким доказам сторони захисту взагалі не надав оцінку, деякі докази були проігноровані, також судом не було враховано, що показання свідків сторони обвинувачення мають значні розбіжності та неточності, що вказує на їх неправдивість та намагання свідків ввести суд в оману.

Вважає, що вироком не встановлено та не доведено належними доказами його умислу на заподіяння потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень.

Звертає увагу на неправдивість показань потерпілого, оскільки такі не підтверджуються наданим ним під час досудового слідства відеозапису з мобільного телефону.

Зауважує, що працівники поліції та працівники швидкої медичної допомоги, які приїхали на виклик не зафіксувати у потерпілого хімічних опіків очей, який було поставлено значно пізніше.

Водночас звертає увагу щодо визнання судом допустимими показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є родичами потерпілого і їх показання мають розбіжності і неточності.

Також приводить доводи щодо неналежності письмових доказів, на які суд послався у вироку, в тому числі висновку судово-медичної експертизи. Вказав на безпідставну відмову суду у задоволенні його клопотання щодо виклику експерта в судове засідання.

Окрім того вказав про відмову суду в задоволенні клопотання для підготовки до судових дебатів та порушення його права на захист під час вручення підозри без захисника.

Не погодився обвинувачений і щодо задоволення цивільного позову, оскільки потерпілим не надано жодного доказу, який би підтверджував купівлю призначених лікарем ліків, факт перебування на лікуванні, та не вказано жодного обґрунтування моральних страждань, в чому вони полягали та як вплинули на звичайний ритм життя потерпілого.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційних скарг, були заслухані:

- прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги прокуратури, пославшись на доводи, що в ній викладені; заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;

- обвинувачений та його захисник, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені; заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора;

- представник потерпілого, який не заперечував проти апеляційної скарги прокуратури; заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 125 КК є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, дослідженими та перевіреним під час судового розгляду.

У суді першої інстанції обвинувачений свою вину у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення не визнав; заперечував, що наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 у виді опіку очей хімічною речовиною із оприскувача. Не оспорював, що між ним та потерпілим виникла суперечка, через неприязні відносини. Навів свою версію подій, відповідно до якої, в той день він обробляв земельну ділянку, обприскував гідрокарбонатом натрію від бур`яну. Перебуваючи на межі своєї ділянки і ОСОБА_11 , побачив, як останній витягнув стовпчик із загорожі і замахнувся на нього, наздогнавши почав бити, внаслідок чого у нього був перелом однієї руки, інша рука, а також голова були травмовані. Вказані дії фіксував на телефон. Зазначив, що рідину, яка знаходилась в обприскувачі навмисно на потерпілого не направляв. В той же час припустив, що рідина могла попасти на ОСОБА_11 , але без його умислу, коли він покинув важіль обприскувача під час сутички. Щодо цивільного позову заперечив в повному обсязі.

Аналогічні показання обвинувачений ОСОБА_7 надавав у ході слідчого експерименту 13.10.2022, під час якого було відтворено обстановку та обставини події, що відбулася 25.05.2021.

Суд першої інстанції ретельно перевірив невизнання вини обвинуваченим, правильно встановив, що версія сторони захисту є неспроможною, оскільки спростовується сукупністю таких доказів.

У суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 пояснив про обставини події спосіб та локалізацію нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим невідомою речовиною, в результаті яких у нього сталася травма очей.

Вказані показання потерпілого були перевірені під час проведення слідчого експерименту, в ході якого були відтворені дії обвинуваченого та потерпілого, обстановка нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснила, що 25.05.2021 була черговою в приймальному відділенні. До лікарні потрапило двоє чоловіків, один із скаргами на біль в очах, було бризнуто хімікати в очі. Вона промила слизову оболонку, надала алкан (антисептик) і дала направлення до м. Черкаси, бо у них відсутній лікар-офтальмолог. Іншому чоловікові було зроблено рентген і направлено теж до м. Черкаси, оскільки в той день також був відсутній лікар-травматолог.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 , який є інспектором чергового відділу поліції, пояснив, що особисто він на виклик не виїжджав. На місце події було направлено наряд поліції Зібрані матеріали надавали в чергову частину, куди він прикріпив свій рапорт оперативного чергового. Вказав, що відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження руки, перелом, а в свою чергу ОСОБА_16 забризкав рідиною, що кропив, очі ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції пояснила, що на час події, 25.05.2021 вона займала посаду помічника чергового. Разом із колегою виїхала на виклик в АДРЕСА_1 . Повідомлення надійшло по факту конфлікту з сусідом. По прибуттю на місце із ОСОБА_18 виявила ОСОБА_7 , який напівлежав в автомобілі, та повідомив, що у нього перелом лівої руки. Встановлюючи обставини справи дізналися, що травму наніс сусід ОСОБА_11 . Потім вони пішли до будинковолодіння ОСОБА_11 , оскільки від його дружини надійшла заява про те, що ОСОБА_7 невідомою речовиною забризкав ОСОБА_11 очі. Про те, що у ОСОБА_11 травма очей дізналася, коли він вийшов із будинку, і у нього біля очей постійно був вологий рушник. Подія трапилася на території домоволодіння, за яке у ОСОБА_11 та ОСОБА_7 існує спір.

Будь-яких даних, які б спростовували показання потерпілого, зазначених свідків, та вказували, що вони обумовлюють обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Показання потерпілого узгоджуються з показаннями ОСОБА_12 (дружини потерпілого), яка в суді першої інстанції послідовно розповіла про подію, яка відбулась 25.05.2021, вказала, що в той день ОСОБА_7 кропив пшеницю з пульверизатора на своєму городі. ЇЇ чоловік в цей час ходив по-під сіткою на межі. Пояснила, що ОСОБА_11 не витягував стовпчик, в той же час, бачила, як ОСОБА_7 два рази направляв пульверизатор на ОСОБА_11 , перший раз він бризнув з пульверизатора на тіло її чоловіка, а другий раз - в обличчя. Вона знаходилася біля теплиці, на відстані приблизно 20 метрів.

Окрім того винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в суді першої інстанції пояснила, що 25.05.2021 вона приїхала до своєї сестри - ОСОБА_12 , котра є дружиною ОСОБА_11 . В той день ОСОБА_11 бетонував фундамент, прибирав біля робочого місця. ОСОБА_7 кропив пшеницю. ОСОБА_11 запитав обвинуваченого про те, що він робить, а той облив його з ніг до голови невідомою речовиною із пульверизатора. ОСОБА_11 закричав та схопився за очі, вони із сестрою його відвели, щоб промити очі, а ОСОБА_7 спіткнувся та впав у яму, яку сам зробив трактором.

Також зазначені показання були підтверджені і під час слідчого експерименту від 08.09.2021, проведеного за участі свідка ОСОБА_13 , під час якого свідок послідовно та чітко розповіла про події, які відбулись 25.05.2021, вказала на механізм та розташування обвинуваченого та потерпілого в момент нанесення останньому тілесних ушкоджень.

Всупереч позиції обвинуваченого показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , котрі є близькими особами потерпілого, в частині спричинення йому опіку очей є достовірними та не спростовані стороною захисту.

Щодо цього також слід зважити, що зазначені показання потерпілого та свідка ОСОБА_13 , а також результати проведених з ними слідчих експериментів були підтвердженні висновками судово-медичних експертиз: №05-6-01/176 від 15.10.2021, №05-6-01/398 від 24.11.2021 та №05-6-01/399 від 24.11.2021, згідно з якими у потерпілого ОСОБА_11 встановлено тілесне ушкодження у вигляді опіків рогівки обох очей, які діагностовано як хімічні. Вказані ушкодження виникли від дії хімічного чинника, могли бути спричинені за механізмом, який потерпілий повідомив в обставинах під час огляду, за давністю спричинення можуть відповідати часу події та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які могли виникнути за обставин, зазначеними потерпілим ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_13 під час допиту та при проведенні слідчих експериментів.

Колегія суддів вважає, що висновки зазначених експертиз відповідають вимогам статей 101 та 102 КПК, оскільки вони містять докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені перед ним. Ці експертні дослідження проведені кваліфікованими та досвідченими експертами, на підставі наданих їм матеріалів.

Судом першої інстанції не встановлено підстав, з чим погоджується апеляційний суд, вважати висновки експертів необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в їх правильності.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необґрунтованої відмови стороні захисту у допиті експерта в суді першої інстанції, адже експертизи є зрозумілими і допустимим доказом в контексті вимог КПК України, тому в даному випадку відсутні підставі для їх додаткових роз`яснень експертом в суді.

При цьому апеляційний суд враховує, що сторона захисту, поставивши під сумнів вказані висновки судово-медичного експерта, не навела належного мотивування, внаслідок чого не погоджується з ними.

Щодо показань свідка ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції не виключала можливість отримання опіку очей милом, то такі показання не спростовує обвинувачення, адже в матеріалах кримінального провадження відсутні фактичні дані, на підставі яких можливо прийти до висновку про спричинення потерпілому опіку очей за інших обставин, а ніж це встановлено обвинуваченням.

Також судом першої інстанції досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, які суд першої інстанції взяв до уваги.

Згідно з рапортом інспектора-чергового СПД № 2 ВП № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_15 від 25.05.2021, 25 травня 2021 року від ОСОБА_12 надійшло повідомлення про те, що по АДРЕСА_2 сусід вчинив сварку та покропив отрутою чоловіка ОСОБА_11 (а.с.28 т.2).

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, 25.05.2021, близько 19.00 год. по вул. Сонячній, 97, в с. Михайлівка ОСОБА_7 навмисно бризнув заявнику в очі отрутохімікатами (а.с.29 т.2).

Відповідно до довідки КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», від 25.05.2021 ОСОБА_11 встановлено діагноз: хімічний опік рогівки ІІ А ст. правого ока, хімічний опік (а.с.31, т.2).

Відповідно до копії журналу приймального відділення КНП «Кам`янська БЛ», зафіксовано під №334 від 25.05.2021, 20.30год., первинний огляд хворого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з подальшим направленням до ЧОБЛ. Огляд проведено черговим лікарем-неврологом ОСОБА_14 (а.с.73-74, т.2).

Згідно з протоколом обшуку від 15.09.2022, в будинковолодінні АДРЕСА_1 виявлено бензиновий обприскувач з номерним знаком С/Н: НОМЕР_1 , з ілюстрованою фототаблицею до нього та відеозаписом проведення обшуку (а.с.83-88, т.2).

Згідно з протоколом огляду предметів від 15.09.2022, оглянуто бензиновий обприскувач, вилучений у ОСОБА_7 15.09.2022, з ілюстрованою фототаблицею до нього (89-91, т.2).

Відповідно до постанови про визнання предметів речовими доказами від 15.09.2022, бензиновий побутовий обприскувач з наклеєним номерним знаком С/Н: НОМЕР_1 визнано і долучено до кримінального провадження № 0000318 від 26.05.2021, як речовий доказ.

Колегія суддів не вбачає обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності у дізнавача повноважень на проведення обшуку з посиланням на положення ст. 236 КПК, оскільки ці положення визначають обов`язок, а не право, слідчого або прокурора забезпечити проведення відповідної слідчої дії.

Згідно з положеннями ст. 40-1 КПК дізнавач відноситься до сторони обвинувачення у кримінальному провадженні і при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого та уповноважений проводити огляд місця події, обшук та здійснювати інші повноваження, передбачені КПК у вчиненні кримінального проступку.

Апеляційним судом було відмовлено у клопотанні обвинуваченого у дослідженні бензинового обприскувача з номерним знаком С/Н: НОМЕР_1 , через те, що для підтвердження чи спростування обставин цього кримінального провадження дослідження вказаного речового доказу не має істотного значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З фабули обвинувачення, визнаного судом доведеним, випливає, що стороною обвинувачення не встановлено назву бензинового побутового обприскувача, яким користувався обвинувачений, спричинивши потерпілому опік очей.

Разом з тим, заперечення обвинуваченого назви моделі обприскувача та вилучення у нього іншого обприскувача, котрим він 25.05.2021 не користувався, не впливає на доведеність обставин цього кримінального правопорушення.

В суді апеляційної інстанції було переглянуто відеозапис події 25.05.2021, здійснений на телефон обвинуваченого на городі будинковолодіння АДРЕСА_3 , з котрого вбачається, як ОСОБА_19 проводить обприскування городу, після чого телефон падає на землю, чути крик, звук оприскувача зупинив роботу.

З цього відеозапису випливає, що після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 протиправних дій щодо ОСОБА_11 не вчиняв.

З вироку щодо ОСОБА_11 , яким його засуджено за ч.1 ст.122 КК вбачається, що кримінально карані дії останнього щодо ОСОБА_7 були вчинені 25.05.2021 близько 19.00 год., цебто приблизно в один і той же час, що й кримінально карані дії ОСОБА_7 щодо ОСОБА_11 .

Водночас з фактичних даних цього відеозапису, показань ОСОБА_7 і ОСОБА_11 можна прийти до висновку, що протиправні дії ОСОБА_7 , який умисно, використовуючи бензиновий побутовий обприскувач, спрямував розпилений струмінь невідомою хімічною рідиною в обличчя ОСОБА_11 , передували нанесенню останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були досліджені повно за відсутності порушень всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вирок ухвалений судом першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 під час конфлікту з ОСОБА_11 , на ґрунті особистих неприязних відносин, завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді опіків рогівки обох очей, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений ОСОБА_7 є винним у його вчиненні.

Стороною захисту не спростовані встановлені фактичні обставини цієї справи. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_7 , через те що версія сторони захисту була спростована фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки вони випливають з власного тлумачення апелянтом норм процесуального закону та суб`єктивного аналізу і переоцінки окремих доказів. При цьому оцінка і тлумачення таких доказів здійснюються тенденційно, вибірково, спотворюючи їх зміст та відокремлено від інших обставин та доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність. Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що апеляційні доводи в цілому повторюють доводи сторони захисту, висловлені у межах судового розгляду в суді першої інстанції, які були досліджені, проаналізовані у вироку та ґрунтовно відкинуті як неспроможні.

На переконання колегії суддів, є непереконливими й доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення права на захист під час вручення йому підозри, як на окрему підставі для скасування вироку суду, адже це не перешкодило та не могло перешкодити суду ухвалити обґрунтований та законний вирок.

Відповідно до ст. 52 КПК в цьому кримінальному провадженні участь захисника під час вручення підозри є необов`язковою. Водночас, стороною захисту не було оскаржено вручення підозри обвинуваченому з підстав її незаконного вручення чи порушення права підозрюваного на захист.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині не дотримання судом вимог КПК та ненадання йому часу для підготовки до судових дебатів, то вказана обставина не відповідає дійсності. Як вбачається із журналу судового засідання обвинувачений не був обмежений у своїх правах, йому було надано час на підготовку до судових дебатів, при цьому ОСОБА_7 був належним чином забезпечений правом на захист, користуючись послугами адвоката. Водночас, обвинувачений лише перелічує порушення, які як на його думку, були допущених судом, однак не зазначає, яким чином вказані обставини обмежили його в правах, та що саме останній в наслідок цього не зміг реалізувати.

Судом апеляційної інстанції було відмовлено обвинуваченому в повторному дослідженні доказів, оскільки під час апеляційного перегляду не було встановлено даних, які могли б свідчити про дослідження таких обставин судом першої інстанції не повністю або з порушенням.

Суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними. Колегія суддів вважає, що немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції. При цьому колегія суддів враховує постанови Верховного Суду від 30.05.2019 року та від 09.07.2019 року (судове провадження №51-9282 км18, №51-392 км 19), про те, що сам по собі факт непогодження з висновком суду, не є підставою для повторного дослідження доказів; повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду, при цьому, відмова в задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів не свідчить про порушення процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Докази, на підставі, яких суд прийшов до переконання про доведеності винуватості обвинуваченого, були отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

У матеріалах кримінального провадженні відсутності відомості, що такі докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема, порушення права особи на захист.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою, а її доводи - надуманими.

Також апеляційний суд погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 та вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, суд першої інстанції, проаналізувавши вимоги цивільного позову, відмовив у задоволенні стягненні матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу, що не оскаржується апелянтом.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції щодо часткового задоволення позову у відшкодуванні моральної шкоди.

Відповідно до приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З фактичних обставин справи вбачається, що неправомірними діями обвинуваченого потерпілому було заподіяно фізичний біль та моральні страждання і переживання, що є підставою для відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, розмір якої, визначений судом, є законним, справедливим, відповідає характеру дій обвинуваченого та обсягу заподіяних потерпілому ОСОБА_11 моральних та фізичних страждань, переживань та незручностей.

Аналізуючи вищевказане, доводи апеляційної скарги обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що наведені ним обставини та відомості у сукупності не спростовують вищенаведених висновків суду. Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, вони були враховані достатньою мірою, в тому числі при вирішенні цивільного позову, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Водночас, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 , після роз`яснення йому положень ст. 49 КК не заявив клопотання про закриття кримінального провадження через сплив строків притягнення його до кримінальної відповідальності.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.125 КК, в силу ст. 12 КК є кримінальним проступком, за яке не передбачене покарання пов`язане з позбавлення волі, і з дня його вчинення 25.05.2021, минуло понад 3 роки, ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи вказане, апеляційний суд уважає недоцільним надавати оцінку доводам апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу з доповненнями прокурора відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 24 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК, у зв`язку з закінченням строків давності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до суду касаційної інстанції, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4