Справа № 134/905/24
УХВАЛА

03 вересня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у судовому засіданні в залі суду селища Крижопіль в режимі відеоконференції кримінальне провадження за № 0000039 від 16 лютого 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 200, ч. 1 ст. 209, ч. ч. 1, 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває зазначене кримінальне провадження.

03 вересня 2025 року обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про зняття арешту із грошових коштів, які у нього були вилученні та передати їх його захиснику, який має віддати дані кошти його матері, оскільки вона не працездатна та потребує матеріальної допомоги.

Захисник обвинуваченого підтримав повністю клопотання ОСОБА_4 .

Прокурор заперечила проти задоволення, зазначивши, що дані кошти визнанні речовими доказами та ухвалою слідчого судді на них накладений арешт. Вказані кошти передані потерпілому на зберігання під розписку. Разом з тим наголосила що долю речових доказів суд вирішує у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по кримінальній справі.

Згідно частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до частини 2,3 данної статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно частин 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, в силу вимог ст. ст. 100, 174 КПК України законодавчо визначений механізм періодичного перегляду необхідності збереження заходу забезпечення кримінального провадження із плином часу та здійсненням досудового розслідування, зокрема, якщо в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а також визначений механізм безальтернативного скасування такого заходу забезпечення, зокрема при закритті кримінального провадження, завершенні розгляду справи.

Таке правове регулювання, яке передбачає можливість перегляду або скасування прийнятих рішень, відповідає принципам кримінального судочинства та дозволяє запобігати потенційним зловживанням і неправомірно тривалому заходу забезпечення кримінального провадження (арешту майна), а також сприятиме реалізації права на судовий захист особою, яка вважає свої права або законні інтереси порушеними.

Судом в цій справі встановлено, що постановою старшого слідчого СВ ВП № 1 Тульчинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 17.02.2024 року грошові кошти в розмірі 5064 гривень визнано речовими доказами та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 . Ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року накладено арешт на грошові кошти в сумі 5064 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_6 та передані йому на зберігання, з застосуванням заборони, володіння, користування та розпорядження вказаними грошовими коштами.

Також суд враховує, що арешт на це майно грошові кошти- накладався як захід забезпечення кримінального провадження на період його розгляду, санкцією ч. 1 та ч. 2 ст. 209 КК України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, наразі усі докази зі сторони обвинувачення не досліджені (не допитані усі свідки), походження та належність грошових коштів не встановлена.

Таким чином, підстави для застосування арешту майна, що були визначені ухвалою суду при обранні заходу забезпечення, не змінилися, і в подальшому потреба у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження не відпала. В даному випадку накладення арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, повинен бути застосований з метою унеможливлення зникнення та втрати речового доказу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч.ч.1, 2, 3 ст.170 КПК України.

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду щодо заявленого клопотання про скасування накладеного арешту, дослідивши матеріали кримінального провадження щодо даного майна, яке визнано постановою слідчого речовим доказом та ухвалою слідчого судді накладено арешт, керуючись вимогами статей 100, 169-173 КПК України вважає, що дане клопотання на даній стадії судового розгляду є не обґрунтованим, передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 350, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування арешту з грошових коштів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя