УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року

м. Київ

справа № 344/7045/25

провадження № 51-2560 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 14 травня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міськогосуду Івано-Франківської області від 08 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майнау кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000682 від

13 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді.

Не погодившись із зазначеним рішенням адвокат ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою та такою, що порушує право на судовий захист і суперечить положенням ст. 129 Конституції України, статей 7, 9, 24, 392, 393 КПК України.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 309 КПК України містять перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

До цього переліку, серед інших, належать судові рішення, постановлені в порядку ст. 173 КПК України, тобто ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому (п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України).

Водночас ч. 3 ст. 309 КПК України встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Разом із тим, кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості оскарження ухвал слідчого судді, прийнятих у порядку ст. 174 КПК України, зокрема, про відмову в скасуванні арешту майна (ухвали про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна).

Не передбачена така можливість і ч. 3 ст. 307 КПК України, відповідно до якої ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 284 ч. 1 п. 9-1 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Тобто ухвала слідчого судді від 08 травня 2025 року стосується питання скасування арешту на майно, тому відповідно до положень статей 174, 309 КПК України вона апеляційному оскарженню не підлягає, на що правильно звернув увагу апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі.

Наведене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в ухвалі від 20 травня 2024 року у справі

№ 712/191/23 (провадження № 51-3208 кмо23), відповідно до якого ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягають.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Як убачається із долученої копії ухвали апеляційного суду, суддя, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , застосував положення статті 309 КПК України, яка містить вичерпний перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, з огляду на позицію Конституційного Суду України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року

№ 26-рп/2009).

За таких обставин доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України є безпідставними.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в скасуванні арешту майна не позбавляє адвоката права звернутися до слідчого судді, суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України.

Разом з тим, посилання адвоката у поданій касаційній скарзі на правові позиції, викладені в ухвалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 569/19829/21 (провадження № 51-1344 км 22) та постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі № 154/2859/18 (провадження № 51-4545 км23), є безпідставним, оскільки об`єднана палата Верховного Суду у вищевказаній постанові від 20 травня 2024 року дійшла висновку про те, що підхід щодо правозастосування, який міститься в зазначених ухвалах є необґрунтованим.

Тому, у таких ситуаціях суди мають керуватися висновками, викладеними саме у постанові ОП ККС ВС.

Враховуючи вищенаведене, твердження адвоката ОСОБА_4 щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме, безпідставної відмови у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу слідчого судді, не заслуговують на увагу.

Посилання адвоката на норми Конституції України та загальні засади кримінального провадження, як на підставу, що надає право на оскарження ухвали слідчого судді в апеляційному порядку, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі № 494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження)».

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження.

За приписами ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

У даному випадку відсутні підстави для застосування приписів ч. 6 ст. 9 КПК України щодо загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК України.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 14 травня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3