КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем прокурора ОСОБА_5 , матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання (смт. Глеваха), строком на 60 діб, до 15 лютого 2025 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що, згідно клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 інкримінується вчиненнясуспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України,а також дані про особу ОСОБА_7 , який, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 756, страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної, безперервний перебіг, апато-абулітичний тип дефекту, галюцинаторний синдром, і за психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, мотивував існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, та зважаючи на те, що він хоч __________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2902/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 153 КК України Доповідач ОСОБА_1

і має місце реєстрації, але має психічні захворювання, а отже, не може керувати своїми діями, тому може продовжити вчинення інкримінованих йому дій, а застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, не забезпечить запобігання вказаним вище ризикам, тому визнав за необхідне його продовжити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді передання на піклування його матері - ОСОБА_9 , з обов`язковим лікарським наглядом.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ході розгляду справи прокурор, підтримавши клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, не надав суду жодних доказів чи доводів щодо наявності та обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилався у клопотанні і, відповідно, необхідності у продовженні саме такого запобіжного заходу.

При цьому прокурор також не навів цих конкретних ризиків, які можуть існувати і за наявності яких по відношенню до ОСОБА_7 може бути продовжена вищевказана міра запобіжного заходу, а подане ним клопотання ґрунтується лише на припущеннях.

Вказує й на те, що у поданому до суду клопотанні прокурор зазначає, що вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, проте, жодний із цих доказів суду не було надано і вони, відповідно, не були предметом дослідження судом при розгляді клопотання стосовно ОСОБА_7 , який утримується в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, із 22.04.2024 року.

Окрім цього, зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд не навів достатніх мотивів і конкретно не обґрунтував, чому саме клопотання прокурора підлягає до задоволення і з яких міркувань суд прийшов до висновку щодо його задоволення, а лише зазначив, що застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, не забезпечить запобігання вказаним вище ризикам, передбаченим п.1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, в цій частині висновок суду, як і клопотання прокурора, ґрунтуються лише на припущеннях, а не на реальних доводах щодо наявності цих ризиків.

За таких обставин, вважає, що у ході розгляду справи суд в черговий раз безпідставно задовольнив клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, оскільки по відношенню нього може бути обраний більш м`який запобіжний захід, а саме передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом, та у випадку зміни та обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, він не зможе будь-яким негативним чином впливати на судове слідство по справі, на потерпілу чи свідків, чи вчинити нове правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, може бути застосований судом, зокрема, такий запобіжний захід як поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 508 КПК України, передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Розгляд питань, пов`язаних із застосуванням запобіжних заходів та їх продовження, регламентований главою 18 КПК України.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження ОСОБА_7 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Баришівським районним судом Київської області здійснюється розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0001058, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2024 відносно ОСОБА_7 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, суд першої інстанції, взявши до уваги те, що, згідно клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 інкримінується вчиненнясуспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, а також дані про особу ОСОБА_7 , який, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 756 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної, безперервний перебіг, апато-абулітичний тип дефекту, галюцинаторний синдром, і за психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, мотивував існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, та зважаючи на те, що він хоч і має місце реєстрації, але має психічні захворювання, а отже, не може керувати своїми діями, тому може продовжити вчинення інкримінованих йому дій, а застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, не забезпечить запобігання вказаним вище ризикам, тому визнав за необхідне його продовжити.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом повно та об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права особи, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що в ході розгляду справи прокурор, підтримавши клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, не надав суду жодних доказів чи доводів щодо наявності та обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилався у клопотанні, яке ґрунтується лише на припущеннях, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про те, що у клопотанні прокурор зазначає, що вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, проте, жодний із цих доказів суду не було надано і вони, відповідно, не були предметом дослідження судом при розгляді клопотання стосовно ОСОБА_7 , який із 22.04.2024 року утримується в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, то на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини причетності особи до вчинення суспільно-небезпечного діяння, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому вказані доводи, - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу - у виді передання його на піклування близьких родичів, а саме його матері - ОСОБА_9 , з обов`язковим лікарським наглядом, що є змістом апеляційної вимоги, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання (смт. Глеваха), строком на 60 діб, до 15 лютого 2025 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3