Номер провадження: 11-сс/813/1638/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000121 від 30.01.2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 06.08.2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженца м.Тирасполь, Республіка Молдова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має одну неповнолітню дитину, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України,

встановив:

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000121 від 30.01.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 06.08.2025 року частково задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 та підозрюваному ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 06.09.2025 року, в межах строку досудового розслідування, який не перевищує 8 (вісім) днів з моменту закінчення ознайомлення підозрюваним та стороною захисту з матеріалами кримінального провадження. Також ухвалою, в якості альтернативного запобіжного заходу, визначена застава 6000 (шість тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18168000 (вісімнадцять мільйонів сто шістдесят вісім тисяч) грн.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Захисник звертає увагу на те, що на теперішній час значно зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Також захисник звертає увагу, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, зареєстрований та проживає в м.Одесі, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Наголошує, що підозрюваний ОСОБА_6 та його родина не мають грошових коштів необхідних для внесення застави у визначеному слідчим суддею розмірі, який є завідомо непомірним.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

До початку судового засідання захисник ОСОБА_5 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності підозрюваного.

Прокурор у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК (далі - КПК) неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 слідчий суддя дотримався вимог ст.199 КПК, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційним судом встановлено, що 12.06.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.190 КК України

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: протоколами допиту потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відповідно до яких останні повідомили обставини залучення їх до участі у фонді, суми та дати інвестованих грошових коштів; протоколами проведення НСРД відносно ОСОБА_6 ; протоколом огляду протоколу проведення негласних слідчих (розшукових) дій за участі ОСОБА_6 ; протоколом огляду DVD-R диска «Verbatim», на якому зафіксована інформація за результатом проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме ноутбуку який належить ОСОБА_6 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені вище докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 .

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Як вбачається з клопотання слідчого, 04.08.2025 року прокурором у кримінальному провадженні відповідно до вимог ч.1 ст.290 КПК України зібрані під час досудового розслідування докази були визнані достатніми для складання обвинувального акту та надано доручення слідчому про повідомлення сторонам кримінального провадження про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження.

Після цього, 04.08.2025 року слідчим підозрюваному у вказаному провадженні та його захиснику було повідомлено про надання доступу до матеріалів кримінального провадження та можливість ознайомитись з ними.

Отже, з 04.08.2025 року було завершене досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000121 від 30.01.2025 року, про що повідомлено підозрюваному та стороні захисту та відповідно до вимог ст.ст. 283, 290 КПК надано доступ до матеріалів досудового розслідування. Разом з цим, після їх ознайомлення з матеріалами досудового розслідування необхідно виконати вимоги ст.291 КПК України та направити обвинувальний акт до суду.

Строк дії попередньої ухвали про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливав 08.08.2025 року, а існуючи в даному кримінальному провадженні ризики (п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК), які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 не зменшились та не відпали.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

За таких обставин, підозрюваний розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини за результатами судового розгляду кримінального провадження у разі звернення сторони обвинувачення з обвинувальним актом, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що ризик передбачений ч.1 п.1 ст.177 КПК продовжує існувати.

Також, апеляційний суд погоджується з продовженням існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний матиме можливість здійснювати вплив на свідків, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, що буде перешкоджати встановленню істини та у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками в кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч.1,2 ст.23, ч.4 ст.95, ст.224 КПК, зокрема і те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

За наявності існування обґрунтованої підозри та вищевказаних ризиків, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо необхідності продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Передбачених ч.2 ст.183 КПК обставин, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням даних про особу підозрюваного, правової кваліфікації злочину, що інкримінуються підозрюваному та конкретних обставин справи та наслідків злочину, в результаті якого потерпілим завдано дуже значну матеріальну шкоду, слідчий суддя на законних підставах визначив заставу у виключному розмірі, який майже дорівнює розміру шкоди.

На переконання апеляційного суду перспектива втрати застави у визначеному слідчим суддею розмірі, на даній стадії досудового розслідування, буде достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб запобігти виникненню у нього бажання переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на свідків, або будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження підозрюваному строку тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного та сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно продовжують існувати ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Окрім того, враховуючи той факт, що через нетривалий час, після направлення обвинувального акту для розгляду до суду першої інстанції, сторона захисту не позбавлена права надати докази на користь можливості зміни запобіжного заходу, в тому числі і розміру застави, які мають бути враховані під час вирішення питання в порядку ст.331 КПК.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скарги захисника задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 06.08.2025 року, якою в кримінальному провадженні 0000121 від 30.01.2025 року підозрюваному ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4