Справа№938/908/25
Провадження № 1-кп/938/122/25
УХВАЛА

про призначення судового розгляду та застосування запобіжного заходу

15 липня 2025 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , який приймає участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з власних технічних засобів, та ОСОБА_4

захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які приймають участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з власних технічних засобів, та ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Перехресне Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному 28.05.2025 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000055, -

В С Т А Н О В И В:

До Верховинського районного суду Івано-Франківської області надійшов для розгляду обвинувальний акт з доданими до нього документами про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України.

Ухвалою суду від 04.07.2025 року справу призначено до підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурори вважали можливим призначити судовий розгляд цього кримінального провадження у відкритому судовому засіданні.

Від потерпілого до суду поступило клопотання про проведення підготовчого судового засідання без його участі, в якому він вказав, що не заперечує щодо призначення судового розгляду цього кримінального провадження (а.с.64).

Сторона захисту клопотала про спрямування матеріалів цієї справи до Івано-Франківського апеляційного суду для визначення підсудності, оскільки з формувлювання обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України не вбачається місце вчинення інкримінованих злочинів. При цьому клопотання про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України до суду не поступало.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього матеріали, приходить до такого висновку.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для його повернення не вбачається. Підстав для закриття провадження на даній стадії судового розгляду не встановлено, кримінальне провадження підсудне даному суду. Зокрема, як вбачається з обвинувального акта, в ньому чітко вкакзано, що місцем вчинення злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.436-2 КК України, є територія с.Перехресне Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.10,11), а злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, - місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13-14).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України з викликом учасників кримінального провадження.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

Відповідно до положень ч.5 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

У ч.ч.1, 2 ст. 314-1 КПК України закріплено, що з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також ухвалення судового рішення щодо виду покарання, необхідно доручити представнику органу пробації скласти досудову доповідь в порядку, визначеному законодавством.

Прокурором заявлено клопотання про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб без визначенням розміру застави, яке вручено обвинуваченому з дотримання строків, встановлених КПК України (а.с.38,46-48).

В обґрунтування цього клопотання прокурором зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України, найважчий з яких згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Крім того, наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України,а саме, що обвинувачений, усвідомлюючи про можливість покарання за вчинення тяжкого злочину, оскільки санкція ч.3 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, у зв`язку з чим враховуючи режим воєнного стану та території України, може покину її територію, тим же самим переховуватися від органу досудового розслідування та суду, крім того ОСОБА_5 уже намагався уникнути кримінальної відповідальності, переховуючись від органу досудового розслідування, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений та його захисники адвокати ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечили щодо застосування такого виду запобіжного заходу, одночасно заявивши клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 на домашній ареш або інший будь-який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою (а.с.49-52).

Від потерпілого до суду поступило клопотання, в якому він зазначив, що не заперечує щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (а.с.64).

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали даного клопотання приходить до такого висновку.

Відповідно до положень рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 (справа № 1-28/2017) продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».

Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Таким чином, зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного.

Як зазначено в ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року в справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ст. 5 п. «с» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи вимоги кримінального процесуального законодавства України та практику Європейського Суду з прав людини, зважаючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні повторно злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, пов`язаного зі застосуванням мережі Інтернет в умовах воєнного стану, то суд вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п. п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема, судом звертається увага, що обвинувачений ОСОБА_5 після вручення йому 28.05.2025 року за місцем проживання письмового повідомлення про підозру за ч.2 та ч.3 ст.436-2 КК України впродовж періоду з 28.05.2025 року по 31.05.2025 року переховувася від органу досудового розслідування, в зв`язку з чим постановою слідчого від 28.05.2025 року його оголошено в розшук та ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 30.05.2025 року надано дозвіл на його затримання з метою приводу для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі якої його затримано у лісовому масиві на околиці н.п. Верхній Ялівець Вижницького району Чернівецької області, де він переховувався від органу досудового розслідування (а.с.84-95). Навіть у ході підготовчого судового засідання обвиувачений вказав, що 28.05.2025 року він здійснив тільки втечу, бо СБУ "вралося" до його будинку, погрожували відправити його на передову, в зв`язку з чим він переховувався в лісовому масиві впрдовж 28-30 травня поточного року.

Щодо заявленого стороною захисту клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, слід зазначити, що відповідно до положень ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Однак, стороною захисту не обгрунтовано, яке саме житло заборонити ОСОБА_5 покидати в разі застосування до нього домашнього арешту. Крім того, за клопотанням сторони захисту під час підготовчого засідання заслухано свідка ОСОБА_10 матір обвинуваченого, яка вказала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За цією адресою зареєстрований також її син обвинувачений, власником цього житла є її чоловік, однак документів, які підтверджують право власності у чоловіка немає. Свідок надала пояснення про погіршення стану її здоров`я після взяття під варту її сина-обвинуваченого, який їй допомагав. Також свідок пояснила, що син, який є обвинуваченим у цій справі, - неодружений, не працює, у неї ще є 4 дітей, двоє з яких неповнолітні. Суд звертає увагу, що стороною захисту відповідно до ч. 4 ст.193 КПК України не заявлялося клопотання про заслуховування батька обвинуваченого, який як зазначила свідок ОСОБА_10 , є власником будинку, в якому зареєстрований обвинувачений, щодо з`ясування згоди власника житла для відбування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, бо в протилежному випадку суттєво порушуватимуться права власника цього житла, що є неприпустимим.

Крім того, на переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Виключно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260,261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, ст. 436-2, ч. 2 ст. 342 КК України, що належать до категорії тяжких та нетяжких злочинів. При цьому, він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, із застосуванням насильства стосовно співробітника правоохоронного органу, який перебував при виконанні службових обов`язків.

За таких обставин суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 110, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 314-316, 372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання сторони захисту про направлення матеріалів цієї справи до апеляційного суду для визначення підсудності - відмовити.

Призначити кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України, до судового розгляду суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Верховинського районного суду на 25.07.2025 року о 14.00 годин із участю прокурора, обвинуваченого, захисників обвинуваченого, потерпілого.

Доручити персоналу Верховинського районного сектору філії державної установи "Центр пробації" в Івано-Франківській області скласти та подати суду в строк до 25.07.2025 року досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Перехресне Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , який на даний час утримується в Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12).

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходуу вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжєити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя села Перехресне Верховинського району Івано-Франківської області, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 13 вересня 2025 року включно.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань (№12).

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходуз тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що здійснюють процесуальне керівництво.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_11