ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000871 від 04 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 до 26 липня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Cуд врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

На думку суду, продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме обвинувачений, розуміючи тяжкість покарання, може переховуватися від суду. Тому, враховуючи обставини обвинувачення викладені в обвинувальному акті та воєнний стан в країні в своїй сукупності свідчать про наявність такого ризику і про високу ступінь його ймовірності.

Суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який має місце реєстрації, одруєений, має на утриманні дитину, його позитивну характеристику, отримане поранення, однак дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявному ризику, враховуючи обставини кримінального провадження та наслідки, в результаті якого настала смерть людини.

При цьому ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст.177 КПК України у судовому засіданні прокурором доведений не був, оскільки не був конкретизований.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, суд першої інстанції не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у у вчиненні злочину проти життя людини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.

Захисник посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання про продовження тримання під вартою, оскільки воно є необґрунтованим, складним та підписаним прокурором, який не мав на це процесуальних повноважень. Не звернув увагу на дату підписання клопотання прокурором - 04.02.2025, при цьому копія клопотання була вручена стороні захисту та розглянута судом 28.05.2025.

Вказує, що прокурор ОСОБА_8 до 27.05.2025 не входив до групи прокурорів, які підтримують державне обвинувачення, а тому не мав повноважень підписувати 04.02.2025 клопотання про продовження тримання під вартою. Також, прокурор порушив вимоги ч. 1 ст. 199 КПК України, так як звернувся з клопотання не за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали, а також порушив вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, так як не послався на матеріали кримінального провадження.

Зазначає, що суд не взяв до уваги доводи сторони захисту, що у кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра та обґрунтоване обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні йому інкримінованого правопорушення.

Захисник також зазначає, що суд безпідставно встановив наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, посилаючиь на тяжкість покарання та воєнний стан, так як сама по собі суворість покарання не може бути доказом ризику переховування від суду.

При цьому клопотання прокурора не міститься належного обґрунтування неможливості запобігання зазначеним ризикам, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, судом не враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем у званні «солдат». Призваний на військову службу під час мобілізації, з 19 липня 2022 року, виконує бойові завдання. Зазначає, що обвинувачений має виключно позитивну характеристику за місцем проходження служби та позитивну характеристику за місцем проходження у 2012 2013 роках строкової військової служби, що вказує на те, що особа заслуговує на довіру.

Сторона захисту вказує, що ОСОБА_7 прибув 29.05.2024 року у місто Дніпро для проходження лікування у зв`язку із пораненням під час виконання завдань, а саме: з діагнозом: акубаротравма з порушенням цілісності барабанної перетинки, та не закінчив лікування. За наслідком отриманої акубаротравми ОСОБА_7 без належного лікування, на сьогоднішній час практично не чує на ліве вухо та потребує кваліфікованої медичної допомоги, яку в умовах ДУ «ДУВП (№ 4)» надати неможливо.

Захист наголошує, що подальше тримання ОСОБА_7 під вартою є небезпечним для його здоров`я, порушує його право як громадянина та військовослужбовця на медичну допомогу і лікування.

Вважає, що у цьому кримінальному провадженні, з врахуванням вищевикладених обставин, можна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації. Крім того захист з письмовими запереченнями подав до суду заяву матері ОСОБА_7 ОСОБА_10 , в якій вона позитивно характеризує свого сина, повідомляє суд про те, що дуже хвилюється за стан здоров`я сина через відсутність належного його лікування після поранення, просить суд звільнити його під домашній арешт для проходження обстеження та лікування, яке зобов`язується забезпечити, що не було враховано судом першої інстанції.

Захисник зазначає, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться під вартою тривалий строк. Крім того, під час тримання під вартою в умовах ДУ «ДУВП (№ 4)» він не отримує необхідного лікування поранення, що становить загрозу для його життя і здоров`я.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник (в режимі відеоконференції) підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Додатково пояснив, що дата, зазначена у клопотанні є технічною помилкою.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження, внесене 04 червня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлений щодо цього обвинуваченого ризик переховування є виключно вагомими, про що свідчить зокрема характер інкримінованого останньому діяння, яке полягає у застосуванні до потерпілого ОСОБА_11 фізичного насильства, яке потягло смерть останнього.

Посилання захисника на позитивні характеристики ОСОБА_7 та його міцні соціальні зв`язки, враховуються апеляційним судом, проте вони самі по собі не спростовують і не зменшують ризик, який став підставою для продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 було подано до суду менш ніж за 5 днів до закінчення строку дії попередньої ухвали, що суперечить вимогам ст. 199 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вказане порушення не є істотним та не може слугувати підставою для скасування ухвали.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи захисника про відсутність повноважень прокурора підписувати клопотання про продовження тримання під вартою 04 лютого 2025 року, оскільки дата клопотання - 04 лютого 2025 року, яка вказана прокурором є технічною помилкою. Вказане клопотання розглядалося судом першої інстанції 28 травня 2025 року та відповідно до постанови про визначення групи прокурорів від 27 травня 2025 року прокурор ОСОБА_8 був включений у групу прокурорів та мав повноваження брати участь у судовому засіданні та заявляти клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Переглядаючи матеріали контрольного провадження, суд апеляційної інстанції враховує строк перебування обвинуваченого під вартою.

Разом з тим, враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, відомості про його особу, продовження військового стану, а також наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, який не зменшився, та те, що судовий розгляд триває, усі докази кримінального провадження не дослідженні, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

Крім того, у разі встановлення фактів погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , що унеможливлює його тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції та прокурора на необхідність своєчасного реагування та прийняття мір для недопущення порушення права обвинуваченого на отримання кваліфікованої медичної допомоги.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись статтями 183, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4