Провадження № 11-кп/819/291/25 Доповідач: ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000652 від 25.05.2024 за апеляційною скаргою зі змінами прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2025 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

20.09.2018 Голопристанським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.263, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, та ч.1 ст.263 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2025 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Кримінальне провадження №0000652 від 25.05.2024 в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання засудженого для доставлення в установу відбування покарання на виконання вироку, що набрав законної сили.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирався.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Встановлені судом обставини.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він в ніч з 17.05.2024 на 18.05.2024 близько 24.00 год., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, умисно, повторно, діючи в умовах воєнного стану та цілком усвідомлюючи цю обставину, яка суттєво підвищувала суспільну небезпечність його діяння, подолав перешкоду у вигляді паркану, проник на територію подвір`я, розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Після чого, знаходячись на території вказаного подвір`я, шляхом розбиття скла вікна, проник в середину житлового будинку, звідки викрав майно, яке належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 851 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за цим епізодом кваліфіковано ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на зберігання, придбання, збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, незаконно, в порушення вимог додатку №1, затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», пунктів 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, пунктів 8.1, 8.9, 13-15 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, 30.05.2024 в районі Антонівського мосту у м. Херсон, шляхом привласнення знайденого, придбав предмет, який відповідно висновку судової балістичної експертизи №CE-19/122-24/3325-БЛ від 19.06.2024, є нарізною автоматичною, вогнепальною зброєю 5,45 мм автоматом конструкції Калашнікова АК-74 № НОМЕР_1 , 1986 року випуску, виготовлений заводським способом, придатний для стрільби, який зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 та який 18.06.2024 під час проведення санкціонованої оперативної закупки, збув шляхом продажу за 50 000 грн. гр-ну ОСОБА_9 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за цим епізодом кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне зберігання, придбання, збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на зберігання, придбання, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, незаконно, в порушення вимог додатку №1, затвердженого п.1 постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, пунктів 8.1, 8.9, 13-15 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, наприкінці квітня 2024року в районі Антонівського мосту у м. Херсон, незаконно, шляхом привласнення найденого, придбав предмет, який відповідно до висновку експерта від 05.07.2024 N?CE -19/122-24/3330-BTX, є бойовим припасом військового призначення 40мм уламковим пострілом ВОГ-25, що застосовують для здійснення пострілів із 40мм підствольного гранатомета ГП-25 та його модифікацій та є придатним для здійснення пострілу та 19.05.2024 в районі Антонівського мосту у м. Херсон, незаконно, шляхом привласнення знайденого, придбав два предмети, які відповідно до висновку експерта від 08.07.2024 №CE-19/122-24/3329-ВТХ, є бойовими припасами військового призначення двома бойовими протипіхотними оборонними уламковими ручними гранатами Ф-1 та придатні для здійснення вибуху, які останній переніс за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 та зберігав до моменту їх вилучення 18.06.2024 в ході проведення обшуку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за цим епізодом кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне зберігання, придбання, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами, посилаючись на незаконність вироку щодо ОСОБА_7 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні вироку, яким одночасно ухвалено рішення про визнання особи винною і про звільнення від кримінальної відповідальності.

В обґрунтування своїх доводів указує, що відповідно ст.369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку . Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Згідно із ч.7 ст.284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Наведеними положеннями КПК України визначено, що судове рішення про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, приймаються судом у формі ухвали.

Отже, суд першої інстанції, виклавши в одному процесуальному рішенні у формі вироку два різних процесуальних рішення, зокрема про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України та про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, згідно резолютивної частини вироку, судом першої інстанції прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 процесуальних витрат на залучення експерта та проведення судово-товарознавчої експертизи № 24-3517 від 27.06.2024 у сумі 3786, 40 грн.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог ст.370, 374 КПК України в мотивувальній частині вироку не виклав формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також суд відповідно до ч.5, 7 ст.72 КК України не вирішив питання про зарахування в строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою та домашнього арешту. Крім того, судом неправильно вирішено питання про долю речових доказів.

Просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному розгляді, не надходило.

Крім того, в апеляційній скарзі зі змінами прокурором не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Позиції сторін.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу зі змінами прокурора про скасування вироку щодо ОСОБА_7 задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів дійшла до такого.

Мотиви суду апеляційної

Відповідно до змісту вироку, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку щодо ОСОБА_7 не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним за результатами розгляду кримінального провадження.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , колегією суддів встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст.412 КПК України, тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст.2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються, зокрема, має бути чітко викладено формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Тобто, мотивувальна частина вироку має містити чітке формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, а також мотиви зміни обвинувачення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора про істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій особі.

Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як випливає зі змісту оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України, суд дійшов висновку про доведеність його винуватості за цим обвинуваченням.

Відповідно до змісту вироку, всупереч зазначених вимог закону суд у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначив обвинувачення, яке органом досудового розслідування в обвинувальному акті було висунуто ОСОБА_7 за ч.1ст.263 КК України, а не формулювання обвинувачення, яке встановлено та визнане судом доведеним, яке взагалі не викладено у вироку, чим допустив порушення вимог ст.374 КПК України, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не може вважатися таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18).

Допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.370, 374 КПК Україна не можуть бути усунені шляхом зміни вироку апеляційним судом, як про це спочатку ставив питання прокурор, оскільки відповідно до змісту мотивувальної частини оскарженого вироку суду першої інстанції, в ньому взагалі не зазначено, які обставини, зокрема, який обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції та визнано доведеним, за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що відсутність в оскаржуваному вироку формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, за результатами судового розгляду, є порушенням прав обвинуваченого на захист, які регламентовані ст.42 КПК України, що в силу положень ст.412 КПК України, також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Що ж до доводів прокурора про те, що судове рішення про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, приймаються судом у формі ухвали, то колегія суддів визнає їх слушними.

Відповідно до ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Водночас, відповідно ст.369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Згідно із ч.7 ст. 284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Наведеними положеннями КПК України визначено, що судове рішення про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, приймаються судом у формі ухвали.

Відповідно до оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, виклавши в одному процесуальному рішенні у формі вироку два різних процесуальних рішення, зокрема про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України, та про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржений вирок суду щодо ОСОБА_7 за змістом та формою не відповідає вимогам ст.370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, вирок підлягає скасуванню.

Апеляційний суд вважає, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст.412 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК України, відповідно до яких, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

Водночас, у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Отже, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 2 та 3 ст.415 КПК України передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи прокурора, викладені ним в апеляційній скарзі мають бути перевірені під час нового розгляду кримінального провадження.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення, виклавши в ньому те обвинувачення, яке в повній мірі відображає форму вини, мотив, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення.

Якщо при новому розгляді винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України, буде доведено повністю, то покарання йому має бути призначене з урахуванням вимог ст.65 КК України та відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі винного.

Також суду необхідно звернути уваги на правильне застосування ч.5, 7 ст.72 КК України про зарахування ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення з 18.06.2024 по 20.06.2024 та цілодобового домашнього арешту з 20.06.2024 по 19.08.2024.

Крім того, що суду необхідно вирішити питання про судові витрати та речові докази, як про вказує прокурор у свої апеляційній скарзі зі змінами.

З огляду на наведене, апеляційну скаргу зі змінами прокурора належить задовольнити.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 409, 412, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2025 щодо ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4