ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/1927/21 Номер провадження 11-кп/814/1540/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілої захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 вересня 2021 року за №0000212, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 , на вирок Машівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з 12 березня 2024 року й залишено йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили

Зараховано ОСОБА_9 в строк покарання строк його тримання під вартою з 02 вересня 2021 року до 11 березня 2024 року з розрахунку день за день.

Позов ОСОБА_11 задоволено частково й стягнуто на її користь із ОСОБА_9 8 585 гривень майнової шкоди та 500 000 гривень моральної шкоди.

Відмовлено в іншій частині позовних вимог ОСОБА_11 .

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 01 вересня 2021 року в період часу з 22 години 30 хвилин до 22 години 55 хвилин по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки з ОСОБА_12 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс по одному удару кухонним ножем у ліву ділянку обличчя, шиї та лівого плеча, праву ділянку грудної клітини, внаслідок чого спричинив ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_12 .

За результатами судового розгляду місцевий суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення надано неправильну правову оцінку діям ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, перекваліфікував їх на ч.2 ст.121 КК України як умисне спричинення ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_12 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 .

На вирок суду прокурор і представник потерпілої подали апеляційні скарги.

У цьому кримінальному провадженні також були ухвалені такі судові рішення.

07 жовтня 2024 року Полтавським апеляційним судом апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 , залишено без задоволення, а вирок Машівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2024 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

22 травня 2025 року Верховним Судом касаційну скаргу прокурора задоволено частково, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 липня 2025 року.

Під час провадження в суді апеляційної інстанції прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, яке мотивоване наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а тому з урахуванням їх існування, тяжкості інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, визначеного за його вчинення покарання, даних про особу обвинуваченого в сукупності, інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним вище ризикам та їх неможливо застосувати обвинуваченому.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, позицію прокурора та представника потерпілої на підтримку клопотання сторони обвинувачення, думку обвинуваченого та його захисника, які у вирішенні цього клопотання поклались на розсуд суду, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи клопотання та дійшла висновку про те, що воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для постановлення законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Згідно з п."а" ст.5 Конвенції про права людини нікого не може бути позбавлено свободи, крім відповідно до процедури, встановленої законом та у випадку, зокрема, законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Незважаючи на те, що відповідно до національного законодавства України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком суду, що набрав законну силу, з погляду ст.5 Конвенції воно розглядається як таке, що підпадає під наведений вище випадок (п."а").

Судом апеляційної інстанції встановлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які станом на день розгляду клопотання не зменшились, оскільки ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому апеляційний суд ураховує: те, що ОСОБА_9 місцевим судом визнаний винуватим і засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, тобто за вчинення тяжкого злочину, що спричинив загибель людини, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, із застосуванням насильства - умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки умисного діяння, пов`язаного зі спричиненням смерті іншій особі, особу обвинуваченого, який не судимий, проживає з дружиною та двома дітьми, не працює, має матір пенсійного віку, яка є інвалідом ІІІ групи, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває.

Наведені вище обставини судом апеляційної інстанції враховуються в сукупності.

На підставі викладеного вище, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_9 , правильність кваліфікації його дій і призначеного йому покарання, обґрунтованість чого має перевірити суд апеляційної інстанції в ході апеляційного розгляду, наявність таких, що зі сплином часу не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, клопотання прокурора належить задовольнити та продовжити ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не визначаючи заставу.

Водночас апеляційний суд наголошує, що вказаний вище запобіжний захід продовжується обвинуваченому саме з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення, на підставі якого йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям, та із зазначенням строку дії цього запобіжного заходу із вказівкою на певну подію - набрання вироком законної сили, що узгоджується з положеннями ч.4 ст.374 КПК України, ч.1 ст.115 КПК України та практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України» (рішення від 10 лютого 2011 року).

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Клопотання прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Копію ухвали направити ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4