Справа № 159/548/25 Провадження №11-кп/802/358/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинувачених ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чудель Сарненського району Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого машиністом тепловоза ПП «Полицький кар`єр», раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком також вирішено питання про речові докази та арешт майна.

Згідно з вироком суду обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за таке.

Відповідно до наказу від 20.10.2022 року про розпорядження № 171/ос «про переведення на іншу роботу», ОСОБА_7 переведено на постійну роботу на посаду «машиніст тепловозу».

Крім цього, відповідно до наказу від 15.07.2019 року про розпорядження № 256/ос «про переведення на іншу роботу», ОСОБА_8 переведено на постійну роботу на посаду «помічник машиніста тепловозу».

Так, 20.10.2022 року між працівником ОСОБА_7 , машиністом локомотива (МВРС), та начальником виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Ковель» ОСОБА_10 , укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, з яким ОСОБА_7 був ознайомлений під підпис та згідно якого він зобов`язаний:

а) під час обслуговування локомотива старанно відноситися до переданих йому для зберігання чи використання матеріальних цінностей (тягового, моторвагонного рухомого складу та паливно-мастильних матеріалів) і вживати заходів до запобігання їх пошкодження та розкрадання;

б) своєчасно повідомляти адміністрацію депо про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей;

в) вести облік виконаної роботи на довіреному йому локомотиві та паливо-мастильних матеріалів при прийманні та здачі тягового, моторвагонного та самохідного рухомого складу в маршруті машиніста форми ТУЗ-ІСЦ та в журналі технічного стану локомотива форми ТУ-152;

В результаті виконання вище перерахованих завдань та обов`язків, ОСОБА_7 мав у віданні індивідуальні матеріальні цінності та ніс за них повну матеріальну відповідальність.

09 січня 2025 року, близько 20 год. 00 хв., локомотивна бригада в складі машиніста дизель-поїзда ОСОБА_7 та помічника машиніста дизель-поїзда ОСОБА_8 , які, згідно Інструкції локомотивної бригади № ЦТ-01-6 від 22.11.2004 року несуть відповідальність за установлені норми витрат паливно - енеретичних ресурсів на тягу поїздів, безпеку руху поїздів та маневрової роботи, заступили на чергування згідно графіку, затвердженого начальником ВСП «Локомотивне депо Ковель» на маршрут Мацеїв - Ковель, та, керуючи дизель-поїздом ТУ-152 «2М62-0893», близько 23 год. 33 хв., в умовах воєнного стану, що діє на підставі Указу Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022, прибувши на станцію «Мацеїв», що у смт. Луків Ковельського району Волинської області, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , використовуючи технічні особливості експлуатації локомотива та заздалегідь підготовлений перехідний клапан, пластикові ємності, гумовий шланг, за допомогою якого втрутились у роботу паливної системи дизель-поїзда ТУ-152 «2М62-0893», який належить ВСП «Локомотивне депо Ковель» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», та який їм було ввірено згідно з маршрутом машиніста форми ТУ-З-ІОЦ, зробили перекачування дизельного палива в кількості 120 літрів, а саме - за допомогою заздалегідь заготовленого перехідника із відкритим клапаном, приєднали до паливної системи гумовий шланг, внаслідок чого відбулось перекачування дизельного палива із паливної системи локомотива до заздалегідь підготовлених каністр, тим самим привласнили дизельне пальне на загальну суму 4433,45 гривень, чим завдали матеріальну шкоду регіональній філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 , своїми умисними діями, які виразились у привласненні чужого майна, яке перебувало у його віданні, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 191 КК України.

ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у привласненні чужого майна, яке перебувало у його віданні, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 191 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особам обвинувачених, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевий суд звільнивши обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, також звільнив їх і від додаткового покарання позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями, не врахувавши положення ст.77 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу в повному обсязі, думку обвинувачених та їх захисника, які кожен зокрема, проти апеляційної скарги сторони обвинувачення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинувачених за ч. 4 ст. 191 КК України, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався, але не в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації їх дій за ч. 4 ст. 191 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації вчиненого ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає слушними та зазначає наступне.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно із ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, рекомендацій п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вирішуючи питання про призначення виду і розміру покарання, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Крім того, відповідно до п. 9 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 1 ст. 75 КК передбачено тільки для тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Допущенні порушення свідчать про те, що суд першої інстанції, звільняючи на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 4 ст. 191 КК України, звільнив обвинувачених як від основного, так і від додаткового покарання, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

На підставі наведеного, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

При призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує, що останній раніше не судимий, є особою молодого віку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів відносить щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, колегією суддів не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_8 колегія суддів враховує, що останній раніше не судимий, є особою молодого віку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, колегія суддів відносить щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, колегією суддів не встановлено.

При призначенні покарання колегія суддів також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч.4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На думку колегії суддів, саме таке покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, Волинський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч.4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, яка пов`язана із матеріальною відповідальністю та зі збереженням, обліком та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Повний текст вироку буде вручено учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий

Судді