ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1292/25 Справа № 175/58/13-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000011 та №0000069за апеляційною скаргою прокурора Другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровськ, громадянина України, з повною вищою освітою, адвоката, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м.Дніпропетровськ, громадянина України, з повною вищою освітою, зареєстрованого та фактичного проживаючого: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у с. Красіно Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,-

кожного окремо, визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до положень ст.ст. 100, 124 КПК.

В С Т А Н О В И Л А :

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні наступного.

Відповідно до обвинувального акта від 13.01.2016 ОСОБА_7 , обвинувачується в тому, що 01.01.2012 по 12.04.2012 рік на охоронюваній території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » інституту сільського господарства степової зони НААН, розташованого поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зберігалися демонтовані на зазначеному об`єкті належні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » сталеві труби колектора позамайданчикової каналізації діаметром від 600 до 800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше ніж одна одиниця, вартістю 4767,50 грн.

За невстановлених обставин, не пізніше 09.04.2012 (точну дату слідством не встановлено), раніше знайомим між собою ОСОБА_7 , двом особам, яких оголошено у розшук та матеріали кримінального провадження стосовно яких виділено в окреме провадження (далі - дві особи, оголошені у розшук), та двом невстановленим особам, матеріали кримінального провадження стосовно яких виділено у окреме провадження (далі - невстановлені особи), стало відомо про те, що на території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зберігаються зазначені вище належні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » демонтовані сталеві труби колектора позамайданчикової каналізації діаметром - 600-800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше ніж одна одиниця.

Маючи відомості щодо місцезнаходження сталевих труб і прагнучи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 , дві особи, яких оголошено у розшук та дві невстановлені особи при невстановлених обставинах, переслідуючи корисливі мотиви, вступили між собою у попередню змову, направлену на заволодіння невизначеною кількістю труб, але не менше ніж однією одиницею, що належала ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » шляхом відкритого викрадання, поєднаного з проникненням у сховище, із застосуванням насильства до осіб, які будуть чинити опір або стануть на заваді скоєння злочину.

Надалі ОСОБА_7 і співучасники узгодили план злочинних дій та розподілили ролі у вчиненні злочину. Згідно до цього плану обстановка під час відкритого викрадання майна мала створювати видимість законності дій нападників, нібито пов`язаних із проведенням оперативно-розшукових заходів працівниками правоохоронних органів. Також ОСОБА_7 і співучасники злочину виконали ряд підготовчих дій та придбали невстановлені органом досудового розслідування головні убори з прорізями в ділянках очей та роту, пластикові фіксатори для обмеження руху, гумові рукавички та тупі тверді предмети у вигляді палиць. Крім того, підшукали осіб для здійснення вантажних робіт та спеціальний автотранспорт для перевезення викраденого чужого майна.

Так, 09 квітня 2012 року в денний час, ОСОБА_7 , виконуючи умови плану злочинних дій та відведену йому роль, запропонував раніше знайомому, не проінформованому про злочинні наміри співучасників ОСОБА_13 , за винагороду в сумі 1500 грн. підшукати місце для збуту металобрухту, спеціальні транспорті засоби, пристосовані для завантаження та перевезення сталевих труб, а також осіб, які б за винагороду здійснили вантажно-розвантажувальні роботи.

ОСОБА_13 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , відповів згодою і надав останньому контактні телефони осіб, які можуть за винагороду надати спеціальні транспортні засоби, пристосовані для перевезення труб, та домовився зі своїм знайомим ОСОБА_14 - власником такого транспортного засобу, щодо надання послуг ОСОБА_7 .

Виконуючи прохання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 віддав розпорядження ОСОБА_15 - водію вантажного автомобіля «ІВЕКО» д/н НОМЕР_1 , з причепом д/н НОМЕР_2 , провести роботи із перевезення труб за обставин та у час, який вкажуть замовники робіт.

Крім того, у квітні 2012 року (точну дату слідством не встановлено), ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_16 - начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є матір`ю його на той час цивільної дружини ОСОБА_17 , з метою підшукання спеціального транспортного засобу - автокрану для вантажних робіт.

У період з 10 по 11 квітня 2012 року (точну дату слідством не встановлено), ОСОБА_16 , яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_7 , звернулась до директора ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСОБА_18 , який, також не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , надав ОСОБА_16 мобільний телефон водія автокрану «Камаз» д/н НОМЕР_3 ОСОБА_19 , якого попередньо повідомив про необхідність проведення вантажних робіт.

12 квітня 2012 року о 10.48 годин, невстановлений слідством співучасник злочинної змови зателефонував ОСОБА_19 та повідомив, що зустріч із замовниками виконання вантажних робіт із застосуванням автокрану відбудеться на автодорозі Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ при виїзді із м.Дніпропетровська у напрямку руху до м. Запоріжжя, куди йому необхідно прибути в цей день о 19.00 годині, на що ОСОБА_19 , не будучи обізнаним про злочинні наміри співучасників злочину, відповів згодою.

12 квітня 2012 року приблизно о 19.00 годині на автокрані «Камаз» д/н НОМЕР_3 ОСОБА_19 , прибув до автозаправної станції « ІНФОРМАЦІЯ_7 » №0417, розташованої на 417 кілометрі ділянки автодороги Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, де став чекати зустрічі з замовниками вантажних робіт.

12 квітня 2012 року, у період з 11.00 год. до 17.00 год., ОСОБА_13 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , виконуючи умови домовленості з останнім, повідомив водія вантажного автомобіля «ІВЕКО» ОСОБА_15 , що для виконання робіт з перевезення вантажу йому необхідно прибути в цей день о 21.00 годині на автодорогу Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, при виїзді з м. Дніпропетровська у напрямку руху до м. Запоріжжя, де відбудеться зустріч з замовниками перевезення вантажу. На цю пропозицію ОСОБА_15 , який не був обізнаним про злочинні наміри співучасників злочину, відповів згодою та 12 квітня 2012, приблизно о 21.00 годині, на автомобілі «ІВЕКО» д/н НОМЕР_1 з причепом д/н НОМЕР_2 прибув на 415 кілометр + 150 метрів ділянки автодороги Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, де став чекати зустрічі з замовниками перевезення вантажу.

Крім цього, ОСОБА_13 , який не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , 12 квітня 2012 року, близько 21.00 години разом з вантажниками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 на автомобілі ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 прибув на 415 кілометр ділянки автодороги Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, де став чекати зустрічі з ОСОБА_7 .

У цей же день, 12 квітня 2012 року приблизно в період часу з 22.00 до 23.00 години разом з двома особами, яких оголошено у розшук і двома невстановленими особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, реалізуючи умови спільного злочинного наміру на автомобілі «Ауді А-6» сріблястого кольору, д/н якого слідством не встановлено, прибув на охоронювану територію 1-го відділення дослідного господарства «Дніпро» поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб згідно відведених ролей, маючи при собі заздалегідь підшукані тупі тверді предмети у вигляді палиць, пластикові фіксатори обмеження руху та гумові рукавички, одягли головні убори з прорізами в ділянках очей та роту, які повинні були приховати їхні обличчя, сховались за пунктом охорони у вигляді металевого вагончику, вибираючи зручний момент для усунення перешкод для здійснення злочину у вигляді охоронця.

У цей час до вагончика підійшов ОСОБА_22 , який здійснював охорону території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на якій зберігалися труби, що належали ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Невстановлені слідством особи із числа співучасників обвинуваченого, діючи спільно, узгоджено з ОСОБА_7 з метою усунення перешкод для відкритого викрадення майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, несподівано для ОСОБА_22 умисно нанесли йому декілька ударів палицями по голові, обличчю, тулубу, грудній клітині, верхнім кінцівкам, від яких ОСОБА_22 упав. Після чого співучасники злочину скрутили його руки за спиною, завели до вагончика, повалили на ліжко і, попереджуючи можливий опір, зашморгнули пластикові фіксатори на кистях рук та закріпили їх на бильці ліжка, залишивши його у такому положенні.

Внаслідок протиправних дій невстановлених осіб з числа співучасників потерпілому ОСОБА_22 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, вушної раковини праворуч, голови, підключичної області ліворуч з переходом на плечовий суглоб, грудної клітини ліворуч, садна обличчя, осаднення обох променевоп`ясних суглобів, які відповідно до висновків судово-медичного експерта № 2013 е від 12.06.2012 та №4074 е від 12.11.2012 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Одразу після цього, ОСОБА_7 , разом з особою, оголошеною у розшук, залишив співучасників злочину з потерпілим ОСОБА_22 з метою утримання його під контролем, на автомобілі «Ауді А-6» направився до раніше обумовленого місця, де на них чекали ОСОБА_23 на автокрані «Камаз» д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_15 на автомобілі «ІВЕКО» д/н НОМЕР_1 , з причепом д/н НОМЕР_2 , та ОСОБА_13 разом з вантажниками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 на автомобілі ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 .

12 квітня 2012 року, приблизно з 22.00 до 23.00 години до охоронюваного пункту 1-го відділення дослідного господарства на автомобілі «Газель» (д/н НОМЕР_5 ) прибули ОСОБА_11 та ОСОБА_24 з метою отримання дозволу на збирання соломи, яка знаходилась на території даного дослідницького господарства.

Побоюючись викриття злочинних дій, двоє з трьох співучасників, які залишились на місці події, діючи з метою усунення перешкод у доведенні спільного злочинного плану до кінця, діючи узгоджено, нанесли невстановленими слідством тупими твердими предметами у вигляді палиці удари ОСОБА_24 по спині, спричинивши фізичний біль, та удари ОСОБА_11 по голові, тулубу та верхніх кінцівках, спричинивши відповідно до висновків судово-медичного експерта №1170 від 14.04.2012 та №4020-е від 06.11.2012 тілесні ушкодження у вигляді чотирьох саден в лобній ділянці праворуч та ліворуч, на передньо-внутрішній поверхні правого плеча та передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Подавивши таким чином волю ОСОБА_11 і ОСОБА_24 до опору, співучасники злочину завели потерпілих до вагончика, де утримувався ОСОБА_22 , повалили на підлогу та утримували в такому положенні, застосовуючи при цьому до них психічне насильство, що полягало у погрозі застосування фізичного насильства, підкріплюючи свої погрози жестами та демонстрацією невстановлених тупих твердих предметів у вигляді палиць. Такі погрози, з урахуванням попередніх побоїв, були сприйняті потерпілими як реальні.

12 квітня 2012 року після 23.00 години ОСОБА_7 , з особою оголошеною в розшук, та з ОСОБА_19 на автокрані «Камаз» д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_15 на автомобілі «ІВЕКО» (д/н НОМЕР_1 ) з причепом (д/н НОМЕР_2 ), ОСОБА_13 та вантажниками ОСОБА_20 , ОСОБА_21 на автомобілі ВАЗ-21099 (д/н НОМЕР_4 ) повернувся на охоронювану територію 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 і побачивши ОСОБА_11 та ОСОБА_24 схвалив дії співучасників щодо застосування до вказаних осіб насилля.

Після чого, разом з іншими співучасниками та задіяними особами почав готуватись до завантаження сталевих труб до автотранспорту, але не зміг вчинити всіх необхідних дій для доведення злочину до кінця та заволодіти майном ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у вигляді невстановленої досудовим слідством кількості, але не менше однієї одиниці, вартістю 4767,50 гривень, через те, що в період часу з 23.00 до 24.00 години 12 квітня 2012 року злочинні дії ОСОБА_7 та інших співвиконавців злочинів були викриті працівниками ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », які прибули на місце події, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 разом з двома особами, яких оголошено у розшук та двома невстановленими особами, матеріали кримінального провадження стосовно яких виділено у окреме провадження, залишив місце вчинення злочину.

Відповідно до обвинувального акта від 27 червня 2017 року ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №150 о/с від 18.08.2011 був призначений на посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах ІНФОРМАЦІЯ_4 та мав спеціальне звання старший лейтенант поліції.

Будучи призначеним на посаду у правоохоронному органі, ОСОБА_8 повинен виконувати покладені на нього функціональні обов`язки у межах та у спосіб, передбачений Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність», іншими законами та галузевими підзаконними нормативно-правовими актами.

Не зважаючи на це, будучи працівником правоохоронного органу, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, у період з 01.01.2012 по 12.04.2012 на охоронюваній території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » інституту сільського господарства степової зони НААН, розташованого поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зберігалися демонтовані на зазначеному об`єкті належні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » сталеві труби колектора позамайданчикової каналізації діаметром 800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше ніж одна одиниця, відповідно до висновку експерта № 14/12.1/522 від 22.05.2017 вартість якої 13110,00 грн.

За невстановлених обставин, не пізніше 09.04.2012 (точну дату слідством не встановлено), раніше знайомим між собою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також двом невстановленим слідством особам стало відомо про те, що на території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зберігаються зазначені вище належні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » демонтовані сталеві труби колектора позамайданчикової каналізації діаметром - 600-800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше ніж одна одиниця.

Маючи відомості щодо місцезнаходження сталевих труб і прагнучи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та двоє невстановлених слідством осіб при невстановлених обставинах, переслідуючи корисливі мотиви, вступили між собою у попередню змову, направлену на заволодіння невизначеною кількістю труб, але не менше ніж однією одиницею, що належала ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », шляхом відкритого викрадання, поєднаного з проникненням у сховище, із застосуванням насильства до осіб, які будуть чинити опір або стануть на заваді скоєння злочину.

Надалі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та двоє невстановлених слідством осіб узгодили план злочинних дій та розподілили ролі у вчиненні злочину. Згідно до цього плану, обстановка під час відкритого викрадання майна мала створювати видимість законності дій нападників, нібито пов`язаних із проведенням оперативно-розшукових заходів працівниками правоохоронних органів. Також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двоє невстановлених слідством осіб виконали ряд підготовчих дій та придбали невстановлені органом досудового розслідування головні убори з прорізями в ділянках очей та роту, пластикові фіксатори для обмеження руху, гумові рукавички та тупі тверді предмети у вигляді палиць. Крім того, підшукали осіб для здійснення вантажних робіт та спеціальний автотранспорт для перевезення викраденого чужого майна.

Так, 09 квітня 2012 року в денний час, ОСОБА_7 , виконуючи умови плану злочинних дій та відведену йому роль, запропонував раніше знайомому, не проінформованому про злочинні наміри співучасників ОСОБА_13 , за винагороду в сумі 1500 грн. підшукати місце для збуту металобрухту, спеціальні транспорті засоби, пристосовані для завантаження та перевезення сталевих труб, а також осіб, які б за винагороду здійснили вантажно-розвантажувальні роботи.

ОСОБА_13 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , відповів згодою і надав останньому контактні телефони осіб, які можуть за винагороду надати спеціальні транспортні засоби, пристосовані для перевезення труб, та домовився зі своїм знайомим ОСОБА_14 - власником такого транспортного засобу, щодо надання послуг ОСОБА_7 .

Виконуючи прохання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 віддав розпорядження ОСОБА_15 - водію вантажного автомобіля «ІВЕКО» д/н НОМЕР_1 , з причепом д/н НОМЕР_2 , провести роботи із перевезення труб за обставин та у час, який вкажуть замовники робіт.

Крім того, у квітні 2012 року (точну дату слідством не встановлено), ОСОБА_7 , продовжуючи виконання умов плану злочинних дій та відведену йому роль, звернувся до ОСОБА_16 - начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є матір`ю його на той час цивільної дружини ОСОБА_17 , з метою підшукання спеціального транспортного засобу - автокрану для вантажних робіт.

У період з 10 по 11 квітня 2012 року (точну дату слідством не встановлено), ОСОБА_16 , яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двох невстановлених слідством осіб, звернулась до директора ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСОБА_18 , який, також не будучи обізнаним про злочинні наміри вказаних осіб, надав ОСОБА_16 мобільний телефон водія автокрану «Камаз» д/н НОМЕР_3 ОСОБА_19 , якого попередньо повідомив про необхідність проведення вантажних робіт.

12 квітня 2012 року о 10 годині 48 хвилин, один з співучасників злочинної змови, хто саме - не встановлено, зателефонував ОСОБА_19 та повідомив, що зустріч з замовниками виконання вантажних робіт із застосуванням автокрану відбудеться на автодорозі Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ при виїзді із м. Дніпропетровська у напрямку руху до м. Запоріжжя, куди йому необхідно прибути в цей день о 19.00 годині, на що ОСОБА_19 , не будучи обізнаним про злочинні наміри співучасників злочину, відповів згодою.

12 квітня 2012 року приблизно о 19.00 годині на автокрані «Камаз» д/н НОМЕР_3 ОСОБА_19 , прибув до автозаправної станції « ІНФОРМАЦІЯ_7 » №0417, розташованої на 417 кілометрі ділянки автодороги Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, де став чекати зустрічі з замовниками вантажних робіт.

12 квітня 2012 року, у період з 11.00 до 17.00 годин, ОСОБА_13 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двох невстановлених слідством осіб, виконуючи умови домовленості з ОСОБА_7 , повідомив водія вантажного автомобіля «ІВЕКО» ОСОБА_15 , що для виконання робіт з перевезення вантажу йому необхідно прибути в цей день о 21.00 годині на авто дорогу Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, при виїзді з м.Дніпропетровська у напрямку руху до м. Запоріжжя, де відбудеться зустріч з замовниками перевезення вантажу. На таку пропозицію ОСОБА_15 , який не був обізнаним про злочинні наміри співучасників злочину, відповів згодою та 12 квітня 2012 року, приблизно о 21.00 годині, на автомобілі «ІВЕКО» д/н НОМЕР_1 , з причепом д/н НОМЕР_2 прибув на 415 кілометр + 150 метрів ділянки автодороги Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, де став чекати зустрічі з замовниками перевезення вантажу.

Крім цього, ОСОБА_13 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двох невстановлених слідством осіб, 12 квітня 2012 року, близько 21.00 години разом з вантажниками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 на автомобілі ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 прибув на 415 кілометр ділянки автодороги Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, де став чекати зустрічі з вказаними особами.

У цей же день, 12 квітня 2012 року приблизно в період часу з 22.00 до 23.00 години, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та двоє невстановлених слідством осіб, реалізуючи умови спільного злочинного наміру, на автомобілі «Ауді А-6» сріблястого кольору, д/н якого слідством не встановлено, прибули на охоронювану територію 1-го відділення дослідного господарства «Дніпро» поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб згідно відведених ролей, маючи при собі заздалегідь підшукані тупі тверді предмети у вигляді палиць, пластикові фіксатори обмеження руху та гумові рукавички, одягли головні убори з прорізами в ділянках очей та роту, які повинні були приховати їхні обличчя, сховались за пунктом охорони у вигляді металевого вагончику, вибираючи зручний момент для усунення перешкод для здійснення злочину у вигляді охоронця.

У цей час до вагончика підійшов ОСОБА_22 , який здійснював охорону території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на якій зберігалися труби, що належали ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Невстановлені слідством особи із числа співучасників, діючи спільно та узгоджено, з метою усунення перешкод для відкритого викрадення майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, несподівано для ОСОБА_22 умисно нанесли йому декілька ударів палицями по голові, обличчю, тулубу, грудній клітині, верхнім кінцівкам, від яких ОСОБА_22 упав. Після чого співучасники злочину скрутили його руки за спиною, завели до вагончика, повалили на ліжко і, попереджуючи можливий опір, зашморгнули пластикові фіксатори на кистях рук та закріпили їх на бильці ліжка, залишивши його у такому положенні.

Внаслідок протиправних дій невстановлених осіб з числа співучасників потерпілому ОСОБА_22 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, вушної раковини праворуч, голови, підключичної області ліворуч з переходом на плечовий суглоб, грудної клітини ліворуч, садна обличчя, осаднення обох променевоп`ясних суглобів, які відповідно до висновків судово-медичного експерта № 2013-е від 12.06.2012 та №4074-е від 12.11.2012 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Одразу після цього, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишили невстановлених слідством співучасників злочину з потерпілим ОСОБА_22 з метою утримання його під контролем та на автомобілі «Ауді А-6» направились до раніше обумовленого місця, де на них чекали ОСОБА_23 на автокрані «Камаз» д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_15 на автомобілі «ІВЕКО» д/н НОМЕР_1 , з причепом д/н НОМЕР_2 , та ОСОБА_13 разом з вантажниками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 на автомобілі ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 .

12 квітня 2012 року, приблизно з 22.00 до 23.00 години до охоронюваного пункту 1-го відділення дослідного господарства на автомобілі «Газель» (д/н НОМЕР_5 ) прибули ОСОБА_11 та ОСОБА_24 з метою отримання дозволу на збирання соломи, яка знаходилась на території даного дослідницького господарства.

Побоюючись викриття злочинних дій, двоє невстановлених слідством співучасників злочину, які залишились на місці події, діючи з метою усунення перешкод у доведенні спільного злочинного плану до кінця, діючи узгоджено нанесли невстановленими слідством тупими твердими предметами у вигляді палиці удари ОСОБА_24 по спині, спричинивши фізичний біль, та удари ОСОБА_11 по голові, тулубу та верхніх кінцівках, спричинивши відповідно до висновків судово-медичного експерта №1170 від 14.04.2012 та №4020-е від 06.11.2012 тілесні ушкодження у вигляді чотирьох саден в лобній ділянці праворуч та ліворуч, на передньо-внутрішній поверхні правого плеча та передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Подавивши таким чином волю ОСОБА_11 і ОСОБА_24 до опору, співучасники злочину завели потерпілих до вагончика, де утримувався ОСОБА_22 , повалили на підлогу та утримували в такому положенні, застосовуючи при цьому до них психічне насильство, що полягало у погрозі застосування фізичного насильства, підкріплюючи свої погрози жестами та демонстрацією невстановлених тупих твердих предметів у вигляді палиць. Такі погрози, з урахуванням попередніх побоїв, були сприйняті потерпілими як реальні.

12 квітня 2012 року після 23.00 години ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на автомобілі «Ауді А6», за якими слідували ОСОБА_19 на автокрані «Камаз» д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_15 на автомобілі «ІВЕКО» (д/н НОМЕР_1 ) з причепом (д/н НОМЕР_2 ) та ОСОБА_13 з вантажниками ОСОБА_20 , ОСОБА_21 на автомобілі ВАЗ-21099 (д/н НОМЕР_6 ) повернулись на охоронювану територію 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_8 і, побачивши ОСОБА_11 та ОСОБА_24 , схвалили дії співучасників щодо застосування до вказаних осіб насилля.

Після чого, вказані особи почали готуватись до завантаження сталевих труб до автотранспорту, але не змогли вчинити всіх необхідних дій для доведення злочину до кінця та заволодіти майном ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у вигляді сталевих труб діаметром 800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше однієї одиниці, відповідно до висновку експерта № 14/12.1/522 від 22.05.2017 вартістю 13110,00 грн., через те, що в період часу з 23.00 до 24.00 години 12 квітня 2012 року злочинні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та двох невстановлених слідством осіб були викриті працівниками ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », які прибули на місце події, у зв`язку з чим, співучасники залишили місце вчинення злочину.

Відповідно до обвинувального акта від 27 червня 2017 року ОСОБА_9 , обвинувачується в тому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №54 о/с від 28.10.2011 був призначений на посаду оперуповноваженого групи кримінальної ІНФОРМАЦІЯ_4 та мав спеціальне звання старший лейтенант поліції.

Будучи призначеним на посаду у правоохоронному органі, ОСОБА_9 повинен виконувати покладені на нього функціональні обов`язки у межах та у спосіб, передбачений Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність», іншими законами та галузевими підзаконними нормативно-правовими актами.

Не зважаючи на це, будучи працівником правоохоронного органу, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, у період з 01.01.2012 по 12.04.2012 на охоронюваній території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » інституту сільського господарства степової зони НААН, розташованого поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зберігалися демонтовані на зазначеному об`єкті належні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » сталеві труби колектора позамайданчикової каналізації діаметром 800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше ніж одна одиниця, відповідно до висновку експерта № 14/12.1/522 від 22.05.2017 вартість якої 13110,00 грн.

За невстановлених обставин, не пізніше 09.04.2012 (точну дату слідством не встановлено), раніше знайомим між собою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двом невстановленим слідством особам стало відомо про те, що на території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зберігаються зазначені вище належні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » демонтовані сталеві труби колектора позамайданчикової каналізації діаметром - 600-800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше ніж одна одиниця.

Маючи відомості щодо місцезнаходження сталевих труб і прагнучи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двоє невстановлених слідством осіб при невстановлених обставинах, переслідуючи корисливі мотиви, вступили між собою у попередню змову, направлену на заволодіння невизначеною кількістю труб, але не менше ніж однією одиницею, що належала ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », шляхом відкритого викрадання, поєднаного з проникненням у сховище, із застосуванням насильства до осіб, які будуть чинити опір або стануть на заваді скоєння злочину.

Надалі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та двоє невстановлених слідством осіб узгодили план злочинних дій та розподілили ролі у вчиненні злочину. Згідно до цього плану, обстановка під час відкритого викрадання майна мала створювати видимість законності дій нападників, нібито пов`язаних із проведенням оперативно-розшукових заходів працівниками правоохоронних органів. Також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двоє невстановлених слідством осіб виконали ряд підготовчих дій та придбали невстановлені органом досудового розслідування головні убори з прорізями в ділянках очей та роту, пластикові фіксатори для обмеження руху, гумові рукавички та тупі тверді предмети у вигляді палиць. Крім того, підшукали осіб для здійснення вантажних робіт та спеціальний автотранспорт для перевезення викраденого чужого майна.

Так, 09 квітня 2012 року в денний час, ОСОБА_7 , виконуючи умови плану злочинних дій та відведену йому роль, запропонував раніше знайомому, не проінформованому про злочинні наміри співучасників ОСОБА_13 , за винагороду в сумі 1500 грн. підшукати місце для збуту металобрухту, спеціальні транспорті засоби, пристосовані для завантаження та перевезення сталевих труб, а також осіб, які б за винагороду здійснили вантажно-розвантажувальні роботи.

ОСОБА_13 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , відповів згодою і надав останньому контактні телефони осіб, які можуть за винагороду надати спеціальні транспортні засоби, пристосовані для перевезення труб, та домовився зі своїм знайомим ОСОБА_14 - власником такого транспортного засобу, щодо надання послуг ОСОБА_7 .

Виконуючи прохання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 віддав розпорядження ОСОБА_15 - водію вантажного автомобіля «ІВЕКО» д/н НОМЕР_1 , з причепом д/н НОМЕР_2 , провести роботи із перевезення труб за обставин та у час, який вкажуть замовники робіт.

Крім того, у квітні 2012 року (точну дату слідством не встановлено), ОСОБА_7 , продовжуючи виконання умов плану злочинних дій та відведену йому роль, звернувся до ОСОБА_16 - начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є матір`ю його на той час цивільної дружини ОСОБА_17 , з метою підшукання спеціального транспортного засобу - автокрану для вантажних робіт.

У період з 10 по 11 квітня 2012 року (точну дату слідством не встановлено), ОСОБА_16 , яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двох невстановлених слідством осіб, звернулась до директора ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСОБА_18 , який, також не будучи обізнаним про злочинні наміри вказаних осіб, надав ОСОБА_16 мобільний телефон водія автокрану «Камаз» д/н НОМЕР_3 ОСОБА_19 , якого попередньо повідомив про необхідність проведення вантажних робіт.

12 квітня 2012 року о 10 годині 48 хвилин, один з співучасників злочинної змови, хто саме, не встановлено, зателефонував ОСОБА_19 та повідомив, що зустріч з замовниками виконання вантажних робіт із застосуванням автокрану відбудеться на автодорозі Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ при виїзді із м. Дніпропетровська у напрямку руху до м. Запоріжжя, куди йому необхідно прибути в цей день о 19.00 годині, на що ОСОБА_19 , не будучи обізнаним про злочинні наміри співучасників злочину, відповів згодою.

12 квітня 2012 року приблизно о 19.00 годині на автокрані «Камаз» д/н НОМЕР_3 ОСОБА_19 , прибув до автозаправної станції « ІНФОРМАЦІЯ_7 » №0417, розташованої на 417 кілометрі ділянки автодороги Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, де став чекати зустрічі з замовниками вантажних робіт.

12 квітня 2012 року, у період з 11.00 год. до 17.00 годин, ОСОБА_13 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двох невстановлених слідством осіб, виконуючи умови домовленості з ОСОБА_7 , повідомив водія вантажного автомобіля «ІВЕКО» ОСОБА_15 , що для виконання робіт з перевезення вантажу йому необхідно прибути в цей день о 21-00 годині на авто дорогу Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, при виїзді з м.Дніпропетровська у напрямку руху до м. Запоріжжя, де відбудеться зустріч з замовниками перевезення вантажу. На таку пропозицію ОСОБА_15 , який не був обізнаним про злочинні наміри співучасників злочину, відповів згодою та 12 квітня 2012 року, приблизно о 21.00 годині, на автомобілі «ІВЕКО» д/н НОМЕР_1 , з причепом д/н НОМЕР_2 прибув на 415 кілометр + 150 метрів ділянки автодороги Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, де став чекати зустрічі з замовниками перевезення вантажу.

Крім цього, ОСОБА_13 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та двох невстановлених слідством осіб, 12 квітня 2012 року, близько 21-00 години разом з вантажниками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 на автомобілі ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 прибув на 415 кілометр ділянки автодороги Н08 Бориспіль - Дніпропетровськ, де став чекати зустрічі з вказаними особами.

У цей же день, 12 квітня 2012 року приблизно в період часу з 22.00 до 23.00 години, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двоє невстановлених слідством осіб, реалізуючи умови спільного злочинного наміру, на автомобілі «Ауді А-6» сріблястого кольору, д/н якого слідством не встановлено, прибули на охоронювану територію 1-го відділення дослідного господарства «Дніпро» поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб згідно відведених ролей, маючи при собі заздалегідь підшукані тупі тверді предмети у вигляді палиць, пластикові фіксатори обмеження руху та гумові рукавички, одягли головні убори з прорізами в ділянках очей та роту, які повинні були приховати їхні обличчя, сховались за пунктом охорони у вигляді металевого вагончику, вибираючи зручний момент для усунення перешкод для здійснення злочину у вигляді охоронця.

У цей час до вагончика підійшов ОСОБА_22 , який здійснював охорону території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на якій зберігалися труби, що належали ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Невстановлені слідством особи із числа співучасників, діючи спільно та узгоджено, з метою усунення перешкод для відкритого викрадення майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, несподівано для ОСОБА_22 умисно нанесли йому декілька ударів палицями по голові, обличчю, тулубу, грудній клітині, верхнім кінцівкам, від яких ОСОБА_22 упав. Після чого співучасники злочину скрутили його руки за спиною, завели до вагончика, повалили на ліжко і, попереджуючи можливий опір, зашморгнули пластикові фіксатори на кистях рук та закріпили їх на бильці ліжка, залишивши його у такому положенні.

Внаслідок протиправних дій невстановлених осіб з числа співучасників потерпілому ОСОБА_22 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, вушної раковини праворуч, голови, підключичної області ліворуч з переходом на плечовий суглоб, грудної клітини ліворуч, садна обличчя, осаднення обох променевоп`ясних суглобів, які відповідно до висновків судово-медичного експерта № 2013-е від 12.06.2012 та №4074-е від 12.11.2012 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Одразу після цього, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишили невстановлених слідством співучасників злочину з потерпілим ОСОБА_22 з метою утримання його під контролем та на автомобілі «Ауді А-6» направились до раніше обумовленого місця, де на них чекали ОСОБА_23 на автокрані «Камаз» д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_15 на автомобілі «ІВЕКО» д/н НОМЕР_1 , з причепом д/н НОМЕР_2 , та ОСОБА_13 разом з вантажниками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 на автомобілі ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 .

12 квітня 2012 року, приблизно з 22.00 до 23.00 годин до охоронюваного пункту 1-го відділення дослідного господарства на автомобілі «Газель» (д/н НОМЕР_5 ) прибули ОСОБА_11 та ОСОБА_24 з метою отримання дозволу на збирання соломи, яка знаходилась на території даного дослідницького господарства.

Побоюючись викриття злочинних дій, двоє невстановлених слідством співучасників злочину, які залишились на місці події, діючи з метою усунення перешкод у доведенні спільного злочинного плану до кінця, діючи узгоджено нанесли невстановленими слідством тупими твердими предметами у вигляді палиці удари ОСОБА_24 по спині, спричинивши фізичний біль, та удари ОСОБА_11 по голові, тулубу та верхніх кінцівках, спричинивши відповідно до висновків судово-медичного експерта №1170 від 14.04.2012 та №4020-е від 06.11.2012 тілесні ушкодження у вигляді чотирьох саден в лобній ділянці праворуч та ліворуч, на передньо-внутрішній поверхні правого плеча та передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Подавивши таким чином волю ОСОБА_11 і ОСОБА_24 до опору, співучасники злочину завели потерпілих до вагончика, де утримувався ОСОБА_22 , повалили на підлогу та утримували в такому положенні, застосовуючи при цьому до них психічне насильство, що полягало у погрозі застосування фізичного насильства, підкріплюючи свої погрози жестами та демонстрацією невстановлених тупих твердих предметів у вигляді палиць. Такі погрози, з урахуванням попередніх побоїв, були сприйняті потерпілими як реальні.

12 квітня 2012 року після 23.00 години ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на автомобілі «Ауді А6», за якими слідували ОСОБА_19 на автокрані «Камаз» д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_15 на автомобілі «ІВЕКО» (д/н НОМЕР_1 ) з причепом (д/н НОМЕР_2 ) та ОСОБА_13 з вантажниками ОСОБА_20 , ОСОБА_21 на автомобілі ВАЗ-21099 (д/н НОМЕР_6 ) повернулись на охоронювану територію 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 і побачивши ОСОБА_11 та ОСОБА_24 схвалили дії співучасників щодо застосування до вказаних осіб насилля.

Після чого, вказані особи почали готуватись до завантаження сталевих труб до автотранспорту, але не змогли вчинити всіх необхідних дій для доведення злочину до кінця та заволодіти майном ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у вигляді сталевих труб діаметром 800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше однієї одиниці, відповідно до висновку експерта № 14/12.1/522 від 22.05.2017 вартістю 13110,00 грн., через те, що в період часу з 23.00 до 24.00 години 12 квітня 2012 року злочинні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та двох невстановлених слідством осіб були викриті працівниками ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », які прибули на місце події у зв`язку з чим співучасники залишили місце вчинення злочину.

Таким чином, органом обвинувачення дії обвинувачених ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК, як незакінчений замах на відкрите викрадання чужого майна, грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням в інше сховище, дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.186 КК, як не закінчений замах на відкрите викрадання чужого майна, грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням в інше сховище, вчинене за попередньою змовою групою осіб, дії ОСОБА_9 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.186 КК, як не закінчений замах на відкрите викрадання чужого майна, грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням в інше сховище, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтовуючи свої висновки про необхідність виправдання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зв`язку з з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими, суд першої інстанції послався на те, що:

- стороною обвинувачення не підтверджено факт заподіяння обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_11 , а також не доведено, що тілесні ушкодження потерпілим були завдані обвинуваченими з метою заволодіння чужим майном;

- встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про те, що проникнення у сховище невідомими особами не було здійснено і в їх діях відсутня ця кваліфікуюча ознака, оскільки покази потерпілого ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 спростовують твердження сторони обвинувачення про проникнення особами у сховище, де знаходились «сталеві труби колектора позамайданчикової каналізації діаметром від 600 до 800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менш ніж одна одиниця» з метою їх викрадення;

- при судовому розгляді орган обвинувачення не спростував викладених стороною захисту доводів про наявність у обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 алібі;

- частина доказів, наданих стороною обвинувачення здобута з грубим порушенням норм діючого на момент розслідування кримінального процесуального законодавства, а інші - як самі по собі, так і у сукупності, прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, а саме: протокол огляду місця події від 13.04.2012 (т.1 а.к.п. 5-6,7-9) не відповідає вимогам ч.ч. 2, 7ст. 190, ч.ч.3,5 ст. 191 КПК 1960 року; стороною обвинувачення не доведено, що оглянуті слідчим 12.10.2012 в с. Горького Дніпропетровського району на території Дніпропетровського державного підприємства 11 сталевих труб діаметром 820 мм (протокол огляду від 12.10.2012, т.4 а.к.п. 197-199) і досліджені експертом (висновок експерта т.7 а.к.п. 55) є предметом злочинного посягання обвинувачених; у порушення вимог ч.2 ст. 197 КПК 1960 року, обвинувачений ОСОБА_7 не був вчасно ознайомлений з постановами слідчого про призначення судово-медичної і криміналістичної експертиз від 22.10.2012 і 25.10.2012 (т.5 а.к.п.181, 187, 188, 189); у порушення вимог ч.1 ст. 113, ч.1 ст. 119 КПК 1960 року слідчі дії у справі проведені неуповноваженими особами, суттєві порушення слідчими вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні слідчих дій; порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист; не надання органом досудового розслідування, у порушення вимог ст. 290 КПК, для ознайомлення стороні захисту у повному обсязі усіх матеріалів, що стосуються підстав зняття інформації з каналів зв`язку щодо ОСОБА_7 , порядку отримання дозволу на проведення такої слідчої дії та оформлення її результатів; систематичне здійснення під час проведення досудового розслідування тиску на потерпілих та свідків обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність вироку щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, допущеними судом першої інстанції істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням ним закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази сторони обвинувачення, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, що фактично вплинуло на вирішення питання про невинуватість обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не застосувавши закон, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК, який підлягав застосуванню та неправильно розтлумачивши цей закон всупереч його точному змісту.

За приписами ч. 1 ст.373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 (встановлена відсутність події кримінального правопорушення) та 2 (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) частини першої статті 284 цього Кодексу.

Проте суд першої інстанції не визначився, з яких підстав ним виправдано ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК, зазначивши у вироку про виправдання обвинувачених у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченими.

Також суд першої інстанції зазначив у вироку, що «Відповідно до положень п.2, п.3 ч. 1 ст. 284, п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК, у разі, якщо не доведено що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, не встановлено достатні докази для доведеності особи в суді і вичерпані можливості їх отримання судом ухвалюється виправдувальний вирок». Однак такої підстави для виправдання осіб, як-то доказів на які посилається сторона обвинувачення недостатньо для доведення поза розумним сумнівом, на яку суд послався, у ч.1 ст.373 КПК законодавцем не передбачено, її використано у Кодексі для застосування правового інституту закриття кримінального провадження, а не виправдання за вироком суду.

З мотивувальної частини вироку убачається, що суд виправдав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки не встановлено достатні докази для доведення винуватості останніх в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, одночасно стверджуючи, що прокурором не надано безсумнівних, допустимих доказів того, що правопорушення вчинено обвинуваченими. В цьому випадку суд повинен був переконатися у відсутності складу злочину та зазначити у вироку інші мотиви, ніж те, що прокурором не надано безсумнівних, допустимих доказів, а саме зазначити: що кримінальним законом діяння не визнається злочинним через малозначність, предикатність, стан необхідної оборони або крайньої необхідності, добровільну відмову від вчинення злочину, або що обвинувачений не є суб`єктом злочину, але цього судом зроблено не було.

Апелянт уважає, що суд допустив суперечність між мотивувальною та резолютивною частинами вироку, оскільки виправдання особи за цією нормою процесуального закону (за пунктом 2 частини 1 статті 373 КПК) і у разі якщо не встановлено достатні (безсумнівні, допустимі на думку суду) докази для доведення винуватості осіб (за пунктом 3 ч.1 ст. 284 КПК), як про це зазначено у вироку різняться за своєю правовою природою та містять самостійні підстави для їх застосування.

Вказує, що у вироку не наведено переконливих висновків, на основі достатніх та об`єктивно встановлених даних щодо спростування обвинувачення. При цьому в порушення вимог ст.ст. 84-89, 94, 374 КПК суд першої інстанції допустив точкову вибірковість в оцінці досліджених ним доказів, та замість належного їх аналізу упереджено визнав недостатніми та, навіть, недопустимими докази сторони обвинувачення.

Судом не враховано та не надано оцінки тому, що по вказаному кримінальному провадженні судами двічі виносились обвинувальні вироки. Разом з цим, суд першої інстанції зробив висновки щодо невинуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК.

Так, згідно постанови від 31.0.12013 у справі № 5-3кс12 Верховний суд України зазначив, що що логіко-граматичне тлумачення формулювання (словосполучення) «крадіжка, поєднана з проникненням у сховище» дає підстави вважати, що під проникненням до будь-якого приміщення слід розуміти: а) фізичне входження, потрапляння до нього з метою заволодіння майном, що знаходиться у ньому; б) доступ до майна, що знаходиться у сховищі, будь-яким способом (без фізичного входження до нього), який дає змогу заволодіти таким майном, вилучити його із приміщення. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне, недозволене, протиправне потрапляння (входження) до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища. Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб. Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей і мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

На думку прокурора викладене свідчить, що судом неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність.

Відповідно до клопотання прокурора щодо обсягу доказів, які мають бути досліджені в судовому засіданні, визначено, що під час розгляду в суді обвинувального акту мають бути допитані свідки обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та інші.

З огляду на тривалий час який пройшов з моменту направлення обвинувального акту до суду, прокурором вживались всі необхідні заходи для встановлення місця перебування свідків, свобода пересування яких не обмежена. Однак, частина свідків обвинувачення не була доставлена в судове засідання з поважних причин неявки в судове засідання (перебування в лавах ЗСУ та за межами території України у зв`язку з військовим станом). Суд замість сприяння стороні обвинувачення, перевищуючи надані повноваження, спочатку встановив строк прокурору для надання доказів (що не передбачено кримінальним процесуальним законом), а потім вирішив питання щодо закінчення судового слідства. При цьому, свідки обвинувачення не були допитані, а їх покази, які вони надавали раніше, під час попередніх судових розглядів провадження досліджені не були.

Таким чином, позбавивши прокурора можливості надання доказів суд допустив неповному та однобічність судового розгляду.

Окрім того, суд вдався до оцінки доказів, які не дослідив. Так, прокурором в якості свідка був заявлений ОСОБА_13 , який не допитувався в цьому судовому засіданні, у зв`язку з перебуванням в лавах ЗСУ. В той же час, суд у вироці надав оцінку можливій участі свідка у вчиненні кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, слідчим діям, за участі цього свідка.

Констатуючи факт застосування до потерпілих, свідків і обвинувачених недозволених методів досудового розслідування, вийшов межі судового розгляду, оскільки суд не наділений повноваженнями в рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вирішувати питання щодо вчинення кримінального правопорушення іншими особами. Не дивлячись на усталену практику Верховного суду, суд не доручив відповідним органам проведення досудового розслідування зазначеного факту, а визнав докази, зібрані стороною обвинувачення недопустимими. В той же час, поза увагою суду залишився той факт, що покази, які давали свідки і потерпілі суду під час розгляду кримінального провадження іншим складом суду також суттєво відрізняються від тих, які отримані під час нового судового розгляду.

Вказане суперечить Постанові ККС ВС від 19.11.2019 справа № 750/5745/15-к, де зазначено, що суд вважає, що положення «суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання» (перше речення частини 4 статті 95 КПК), не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі. Суд також вважає, що показання під час минулого розгляду за своїми правовими властивостями і наслідками подібні до тих, що отримані в порядку статті 225 КПК. Дійсно, стаття 225 КПК передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого цим положенням. Найбільш істотними складовими цього порядку є здійснення допиту перед суддею в судовому засіданні, участь сторін та дотримання правил допиту, передбачених для судового розгляду.

При цьому, визнаючи покази потерпілих і свідків отриманих в ході досудового слідства неправдивими, судом не вжито заходів щодо притягнення винних осіб до встановленої відповідальності.

Визнаючи протоколи огляду від 13.04.2012 недопустимим доказами, суд першої інстанції залиши поза увагою висновки, викладені в постанові ВСвід 26.09.2022 Справа № 737/641/17 Провадження № 51-6562км 18, відповідно до яких за змістом ч. 1 ст. 87 КПК доказ має бути визнаний недопустимим лише за умови, якщо він отриманий виключно в результаті дій, що становили істотне порушення прав та свобод людини. Водночас, якщо відповідний доказ із неминучістю був би отриманий незалежно від такого порушення прав підозрюваного, такий доказ може бути визнаний допустимим (доктрина «неминучого виявлення» є одним із виключень з доктрини «плодів отруйного дерева»).

Крім того, доказ може бути визнаний недопустимим не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи. Визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, суд має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо подібне має місце, то суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Водночас оскаржуваний вирок не містить жодного посилання на обставини, які необхідно встановити для застосування частини 1 статті 87 КПК.

Таким чином, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо недопустимості письмових доказів через суб`єктивні описки та технічні неточності, проігноровано сталу практику Верховного Суду, викладену у Постановах Верховного Суду у справах №608/963/20 від 19.08.2021 та №278/1306/17 від 08.12.2020 щодо надання оцінки процесуальним документам (доказам), що містять технічні описки, які не можуть впливати на доведеність винуватості обвинуваченого оскільки не вплинули ні на правову кваліфікацію події, ні на можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, а, відповідно, не може вважатися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в значенні статті 412 КПК.

Окрім того, суд визнав доведеним наявним у обвинувачених алібі на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, однак належним чином не перевірив факт наявності чи відсутності алібі. Так, алібі обвинуваченого ОСОБА_9 полягає в тому, що він «відпочивав після святкування», обвинувачений ОСОБА_31 - не пам`ятає де він був. Про події злочину вони нібито дізнались лише після свого затримання. Однак, причини перебування на нелегальному положенні протягом майже 4 років розшуку, різкої зміни роду занять та місця проживання обвинувачення повідомити суду не змогли.

Стосовно перевірки алібі обвинуваченого ОСОБА_7 , яке також визнано доведеним, суд обмежився лише допитом одного свідка та оголошенням показів померлого, не дивлячись на те, що інші особи не допитані, чим прокурор позбавлений можливості в процесі судового допиту довести неправдивість їх показів.

Прокурор зазначає, що судом не було прийнято в якості доказів оптичний носій «TINANUM DVD DVD+R 120 min 4,7 GB 2,4Х/4ХІ/8Х» з відеозаписом з камери відеонагляду з АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (т.2 а.с. 59), мотивуючи тим, що відповідно до висновків судової комплексної комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №25772/23-35 від 16.02.2024, наданий компакт- диск є копією, тому відповісти на питання чи є відеозапис автентичним, чи здійснювалась фіксація відеозапису безперервно та чи зазнав змін наданий на дослідження відеозапис (чи містить ознаки або сліди монтажу), експертними методами вирішено бути не може.

Разом з тим, у цій же частині висновків експерта встановлено дату та час створення досліджуваного файлу «0000-0400 06.avi та внесення останніх змін - 12 грудня 2012 року о 9:21:41 годині.

Відповідно до протоколу огляду від 08.09.2012 (т.2 а.с. 59) оптичний носій «TINANUM DVD DVD+R 120 min 4,7 GB 2,4X/4XI/8X» був вилучений 08 вересня 2012 року слідчою ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_32 в приміщенні автозаправної станції « ІНФОРМАЦІЯ_7 » № 0417 на автодорозі Н 08 Бориспіль-Дніпропетровськ, 417 км.

Таким чином, експертом встановлено, що досліджений відеофайл було створено через 3 місяці після вилучення оптичного носія, на якому він знаходиться.

Судом безпідставно визнано вказані докази недопустимими, оскільки отримання слідчим копій відеозапису з камери відеонагляду з АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_7 » здійснено в порядку, встановленому КПК, а саме на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів з дотриманням вимог КПК.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 99 КПК, ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" № 851-ІV від 22.05.2003, записані на оптичні диски носії інформації електронні файли у вигляді відеозаписі є оригіналами (відображеннями) електронних документів. Така позиція узгоджується із судовою практикою, де аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду від 22.10.2020 року у справі № 677/2040/16-к (провадження № 51-5738км 19) та в постанові Касаційного кримінального суду від 19.08.2021 у справі № 756/8124/19 (провадження №51- 601км21).

Посилання суду на додатки до клопотань про отримання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та у належному ОСОБА_33 автомобілі «Порш Каєн» є безпідставним, оскільки вони судом не досліджувались та не можуть бути досліджені в теперішній час у зв`язку зі спливом строку зберігання.

В той же час вказаний відеозапис спростовує алібі обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які знаходилися близько 22 години 12.04.2012 у приміщенні автозаправної станції « ІНФОРМАЦІЯ_7 » № 0417 на автодорозі Н 08 Бориспіль- Дніпропетровськ, 417 км, тобто в безпосередній близькості від місця вчиненого злочину.

Отже, з врахуванням змісту ст. 86 КПК, підстави для визнання вказаних доказів недопустимими відсутні.

Апелянт вказує, що судом у вироку зазначено лише факт надання прокурором певних документів, без аналізу їх змісту. У рішенні суду в порушення вимог ч. 1 ст. 84 КПК не вказано яким чином суд встановив у наданих прокурором доказах наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження. Таким чином судом, в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК не зазначено мотивів, з яких суд відкидає докази сторони обвинувачення.

Крім того, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Так, на підтвердження невинуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , і ОСОБА_9 , як один з основних доказів, судом взято проведення слідчих дій у справі не уповноваженими особами, протиріччя кількості та діаметру сталевих труб. При цьому суд не посилається на інші матеріали кримінального провадження, які були дослідженні в судовому засіданні за клопотанням прокурора, оскільки вони не мають доказового значення обґрунтування недоведеності вини та ухвалення виправдувального вироку.

Враховуючи наведене, прокурор просить виправдувальний вирок ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.12.2024 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 скасувати, ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , і ОСОБА_9 визнати винуватими у незакінченому замаху на відкрите викрадання чужого майна, грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням в інше сховище, за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК та призначити покарання:

ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК у вигляді 5 років позбавлення волі.

З урахуванням вимог Закону України від 26.11.2015 «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який набув законної сили 23.12.2015, зарахувати в строк відбуття покарання строк утримання під вартою ОСОБА_7 з 06.09.2012 по 21.08.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 3 роки 11 місяців.

Відповідно ч. 5 ст. 74 КК звільнити від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Цивільний позов ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » про стягнення матеріальної шкоди-залишити без розгляду.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК, стягнути солідарно з обвинувачених витрати на проведення експертиз на користь держави.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.396, ч.3 ст.404 КПК за особистою участю апелянта просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які пов`язані зі вчиненням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК, оскільки вони досліджені судом першої інстанції неповністю та з порушенням, для чого дослідити речові та письмові докази сторони обвинувачення, які наявні у провадженні та надавалися суду першої інстанції під час судового розгляду.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скарги прокурора та клопотання про повторне дослідження доказів, в яких наводить свої аргументи на спростування доводів сторони обвинувачення, вважає вирок ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.12.2024 законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу та клопотання про повторне дослідження доказів - без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та представник потерпілого ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ОСОБА_29 не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Даних про поважність причин неявки вказаних осіб до суду не надходило. Враховуючи думки прокурора, обвинувачених та захисника, колегія суддів, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, вважає за можливе провести апеляційний перегляд кримінального провадження за відсутності потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та представника потерпілого ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ОСОБА_34 ,

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення:

- прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги у повному обсязі, просив вирок суду щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати, ухвалити новий, яким визнати обвинувачених, кожного окремо, винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 186 КК та призначити їм покарання, зазначене в апеляційній скарзі;

- обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисника - адвоката ОСОБА_10 , а також потерпілого ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення поданої стороною обвинувачення апеляційної скарги, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили залишити його без мін;

перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши письмові докази та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.2 ст.5 Розділу 1 Глави 1 КПК та п.8 Розділу XI «Перехідні положення» КПК відповідно, допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності, а також допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинним на момент їх отримання.

Згідно ч.1 ст.5 КПК, процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.67 КПК 1960 року із змінами, внесеними згідно із Законами № 2857-XII від 15.12.1992 та № 3529-VI від 16.06.2011, ніякі докази для суду, прокурора, слідчого і особи, яка проводить дізнання не мають наперед встановленої сили.

Згідно зі ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ч.2 ст.17 КПК регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В статті 62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, рішенням Конституційного Суду від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, приписами статей 7, 86 та ч. 3 ст. 373 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть лише фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства; перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини у кримінальному процесі та ухвалення справедливого рішення у справі.

Європейський суд з прав людини під час вирішення питання щодо справедливості судового розгляду в цілому враховує, серед іншого, й спосіб отримання доказів. За практикою цього Суду (рішення від 6 грудня 1988 року у справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії", заява №10590/83) саме на сторону обвинувачення покладається тягар доведення вини особи, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь останньої. Згадана сторона зобов`язана надати суду докази, достатні для визнання обвинуваченого винуватим.

Згідно зі ст.85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Статтею 86 КПК визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.92 КПК на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, а й обв`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів- з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Крім того, у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що питання про допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. Під час оцінки доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати лиш із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою», про що зазначено у рішеннях «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року.

За вимогами ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановлені судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

З матеріалів провадження видно, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_35 , провів судовий розгляд згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувальних актів, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, та зазначив, з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку.

Вказана позиція викладена і у п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Так, судом першої інстанції досліджено та проаналізовано докази, надані сторонами кримінального провадження, зокрема:

- покази обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_15 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_25 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , ОСОБА_41 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_42 та ОСОБА_28 ,

- постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_43 від 17.04.2012 про порушення кримінальної справи за ч.2 ст. 187 КК (т.1, а.п.1);

- протокол усної заяви про злочин від 12.04.2012, відповідно до якого ОСОБА_29 повідомив, що 12.04.2012 близько 23 години на території тракторної бригади № 2 ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » невідомі особи намагалися відкрито заволодіти майном ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (т.1, а.п.3);

- заяву директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_29 , згідно якої він надав дозвіл працівникам міліції на огляд ТМЦ (труба сталева діаметром 820 мм), які належать ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та знаходяться на території тракторної бригади №2 ДГ «Дніпро» (т.1, а.п.4);

- протокол огляду місця події від 13.04.2012 з фототаблицею, об`єктом огляду якого є приміщення строжового вагончику, розташованого на території тракторної бригади №2 ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке знаходиться поряд з с. Новоолександрівка, з наявними металевими трубами діаметром 80 см. (т.1, а.п. 5-6);

- протокол огляду місця події від 13.04.2012 з фототаблицею, об`єктом огляду якого є територія ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташована у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з наявними трубами діаметром 80 см. (т.1, а.п. 7-9);

- розписка ОСОБА_29 від 13.04.2012 про зберігання труб, відповідно до якої він зобов`язується зберігати у цілісності стальні труби у кількості 119 штук діаметром 820 мм, котрі були предметом розбійного нападу (т.1, а.п. 10);

- заяву директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_29 від 13.04.2012, відповідно до якої останній повідомив, що приблизно о 23 годині 12.02.2012 невідомі особи, відрекомендувавшись працівниками УБОЗ, які запобігають вчиненню тяжкого злочину, проникли на територію відділення тракторної бригади № 2 ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » поблизу с. Новоолександрівка та здійснили розбійний напад на охоронця і двох сторонніх осіб, які випадково опинилися на місці події, спричинили їм тілесні ушкодження і зв`язали охоронця (т.1, а.п.11-12);

- акт судово-медичного обстеження № 1167 від 13.04.2012 і висновок експерта №2013е від 12.06.2012, згідно яких у ОСОБА_22 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, голови у кількості 8-ми, 1-го садна обличчя і 2-х осаднень обох променевоп`ястних суглобів, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (т.1, а.п.57-58, 91);

- постанову про визнання речовими доказами автокрана «КАМАЗ», переданим на зберігання ОСОБА_18 , тягача «IVECO 440» з напівпричіпом «KOGEL», переданими на зберігання ОСОБА_15 (т.1, а.п.84-87, т.8, а.п.171);

- висновок судово-медичного експерта № 1170 від 14.04.2012 та висновок експерта № 2082е від 18.06.2012, відповідно до яких у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 4-х саден в лобній області праворуч і ліворуч, на передньо-внутрішній поверхні правого плеча та передпліччя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (т.1, а.п.59, 95);

- протоколи пред`явлення особи для впізнання від 04.09.2012 з фототаблицями, з яких убачається, що свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_21 впізнали ОСОБА_13 , як особу, яка 12.04.2012 привезла їх на автомобілі «ВАЗ-2109» до території дослідного господарства, де зберігалися сталеві труби (т.1, а.п.111-114, 115-118);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 06 вересня 2012 з фототаблицею, відповідно до якого свідок ОСОБА_44 у присутності понятих і підозрюваного ОСОБА_7 впізнав його під номером №1, в той час як ОСОБА_7 зображений на фототаблиці під іншим номером (т.1, а.п.167-168);

- постанову про порушення кримінальної справи від 07 вересня 2012 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.187 КК (т.2, а.п.1);

- протокол огляду місця події від 08.09.12 з фототаблицею, відповідно до яких було оглянуто територію 1-го відділення ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в`їзд на яку обладнаний шлагбаумом, біля шлагбауму розташоване сторожове приміщення у вигляді вагончика (т.2, а.п.43-57);

- протокол огляду від 08.09.2012, відповідно до якого співробітником ІНФОРМАЦІЯ_9 ПІІ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ОСОБА_45 було добровільно видано DVD диск із відеозаписом камер спостереження торгівельного павільйону за 12.04.2012 (т.2, а.п.58-59);

- протокол огляду від 09.09.2012 з фототаблицею, згідно якого оглянуто автомобіль «ВАЗ-21099» білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_4 , на якому 12.04.2012 ОСОБА_13 прибув до 1-го відділення ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » разом зі свідками ОСОБА_20 і ОСОБА_21 (т.2,а.п.87-89);

- інформацію з транспортних телекомунікаційних мереж операторів ЗАТ « ІНФОРМАЦІЯ_10 », ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » і ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » щодо абонентських номерів НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , НОМЕР_33 , вилучену на підставі постанов апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.09.2012 та 30.10.2012 (т.3, а.п.134-137, 144-147, 153-249, т.4, а.п.1-53, т.6, а.п.32-77, 78-114, 120-122);

- постанову про визнання речовими доказами сталевих труб в кількості 119 штук діаметром 800 мм, які демонтовані при проведенні робіт у колекторі позамайданчикової каналізації, належать та передані на зберігання ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » (т.4, а.п.65);

- протокол вилучення чеків від 16.10.2012, де у присутності двох понятих в приміщенні АЗС №0417 Лукойл вилучено три рулона стрічки касового апарату за період з 17.00 по 24.00 год 12.04.2012, які було поміщено та опечатано у поліетиленовий пакет (т.4, а.п.86-87);

- протокол відтворення обстановки та обставин події від 28.09.2012 з відеозаписом до нього, відповідно до якого ОСОБА_22 у присутності понятих розповів про обставини і на місці події показав механізм розбійного нападу 12.04.2012, під час якого 4 або 5 невідомих йому осіб у масках наносили йому удари, спричинивши тілесні ушкодження, після чого завели у приміщення сторожового вагончика, поклали на ліжко, зашморгнули пластикові фіксатори на кистях рук і закріпили їх на бильця ліжка. Пізніше у приміщення вагончика дві особи в масках завели і поклали на підлогу ОСОБА_11 і ОСОБА_24 (т.4, а.п.99-104);

- протокол відтворення обстановки та обставин події від 02.10.2012 з відеозаписом, згідно якого свідок ОСОБА_15 на місці події у присутності понятих пояснив, що 12.04.2012 року біля 21.00 години він чекав ОСОБА_13 напроти автомийки на АДРЕСА_6 , куди приїхав за вказівкою ОСОБА_46 на вантажному автомобілі «IVECO». Він зателефонував ОСОБА_13 , але останній сказав зачекати. Біля 22.00 години йому зателефонував невідомий чоловік від ОСОБА_47 і повідомив, що зараз до нього під`їдуть. Пройшло біля 30 хвилин, але нікого не було. Після цього йому зателефонували і сказали їхати за пам`ятник «Голодомору». Коли він прибув на місце, до нього під`їхав автомобіль «AUDI», з якого вийшли двоє невідомих осіб. Вони сказали зачекати 15 хвилин, після чого двічі від`їжджали і приїжджали. Другий раз невідомий чоловік помахав із автомобіля «AUDI» і він поїхав за цим автомобілем. Після цього вони прибули на територію 1-го відділення ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », проїхали шлагбаум і зупинилися на ґрунтовій дорозі. На цій території він бачив ще трьох невідомих чоловіків у темному одязі, а також автомобіль «ВАЗ-2109». Один із чоловіків показав йому дорогу до місця завантаження, де знаходилися труби. Там же знаходився автокран і двоє робочих. Після цього приїхали співробітники правоохоронних органів і затримали їх (т.4, а.п.110-115);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 09.10.2012, згідно з яким свідок ОСОБА_15 , у присутності понятих і підозрюваного ОСОБА_7 , не впізнав нікого із представлених осіб, тоді як сам ОСОБА_7 , згідно протоколу, перебував під номером 2 (т.4, а.п.166-169);

- протоколи відтворення обстановки та обставин події від 10.10.2012 з відеозаписами, відповідно до яких ОСОБА_11 і ОСОБА_24 у присутності понятих розповіли і на місці події показали на статистах обставини застосування до них насильства двома невідомими особами в масках, які 12.04.2012 на території 1-го відділення ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » наносили їм удари палицями, насильно затягли до сторожового вагончика, де утримували у лежачому положенні на підлозі, а також погрожували подальшим застосуванням фізичного насильства. У цьому ж вагончику на ліжку знаходився зі зв`язаними руками ОСОБА_22 (т.4 а.п.170-174, 175-179);

- протоколи відтворення обстановки та обставин події від 11.10.2012 з відерозаписами, згідно яких свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_21 у присутності понятих розповіли на місці події про обставини, при яких 12.04.2012 вони разом із ОСОБА_13 приїхали у якості вантажників на територію 1-го відділення ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », де знаходилися сталеві труби великого діаметру, біля яких стояли вантажний автомобіль і автокран (т.4 а.п.180-185, 186-190);

- протокол огляду від 12.10.2012 з фототаблицею, із якого убачається, що за участю спеціаліста і представника потерпілого проведено огляд 119 сталевих труб, що зберігалися ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на підставі договору зберігання № 0108-01 від 01.08.2012 на території Державного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке розташоване за адресою: с. Горького Дніпропетровського району (т.4, а.п.197-206);

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 15.10.2012 з фототаблицею, згідно якого на фотознімку № 3 ОСОБА_11 впізнав особу під фото № 3 ОСОБА_8 , як особу, яку бачив без маски 12.04.2012 і яка нанесла йому близько 6 ударів палкою в лобну ділянку голови. Під час нанесення ударів і у приміщенні сторожки особа під фото №3 був у масці, а його обличчя він бачив мельком, недалеко від входу в приміщення сторожки, коли лежав на полу (т.5, а.п.7-9);

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 15.10.2012 з фототаблицею, згідно якого на фотознімках ОСОБА_11 не впізнав нікого, як осіб, яких бачив без маски 12.04.2012 (т.5, а.п.10-12);

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 15.10.2012 з фототаблицею, відповідно до якого на фотознімку № 4 ОСОБА_11 впізнав особу під фото №4 ОСОБА_7 , як особу, яку він 12.04.2012 бачив без маски поза вагончиком при обставинах, вказаних у його показаннях (т.5, а.п.13-15);

- протокол вилучення в ВАТ « ІНФОРМАЦІЯ_14 » від 29.10.2012 документів, на підставі яких проводився продаж колектора позамайданчикової каналізації від промстіків №1 до річки Дніпро, а також документів, підтверджуючих право власності ВАТ « ІНФОРМАЦІЯ_14 »: договір купівлі-продажу №665/10 від 16.12.2010, акти прийому-передачі (т.5, а.п.21-35);

- протокол вилучення документів в ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_15 » від 31.10.2012 на роботи по демонтажу колектора каналізації на земельній ділянці на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровської області (т.5, а.п. 39-94);

- протокол вилучення документів в ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 15.11.2012 на роботи по демонтажу колектора каналізації на земельній ділянці на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровської області (т.5, а.п. 100-156);

- протокол вилучення документів в ДП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 01.11.2012, а саме статуту підприємства, документів щодо укладення договорів з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (т.5, а.п. 160-179);

- додатковий висновок експерта № 4074е від 12.11.2012, відповідно до якого, враховуючи характер та локалізацію, виявлені у ОСОБА_22 тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, вушної раковини праворуч, голови, підключичної області ліворуч з переходом на плечовий суглоб, грудної клітини ліворуч, садна обличчя спричинені від дії тупих твердих предметів, у вигляді осаднень обох променевоп`ястних суглобів, спричинені від дії твердих предметів, можливо з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони не відображають травмуючий предмет, але можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути і руки стиснені в кулак, і ноги взуті у взуття, або інші аналогічні предмети (т.5, а.п.185-186);

- додатковий висновок експерта № 4020е від 06.11.2012, відповідно до якого, у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 4-х саден в лобній області праворуч і ліворуч, на передньо-внутрішній поверхні правого плеча та передпліччя. Тілесні ушкодження у вигляді саден не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету (предметів), можливо лише вказати, що вони спричинені від не менше як 4 механічних дії тупого твердого предмету (предметів). Можливо вказати, що термін їх утворення становить близько 2-3 діб до моменту первинного огляду, тобто можливо, що вони могли виникнути в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові, тобто 12.04.2012 року (т.5, а.п.193-194);

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 24.10.2012 з фототаблицею, згідно якого на фотознімку № 1 свідок ОСОБА_19 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, з якою 12.04.2012 року він зустрічався на Запорізькому шосе і яка передала йому 500 грн. на заправку автокрану, на якому в подальшому він повинен був виконувати роботи по завантаженню труб (т.5, а.п.221-222);

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 24.10.2012 з фототаблицею, відповідно до якого на фотознімку свідок ОСОБА_19 нікого не впізнав, зокрема представленого ОСОБА_8 (т.5, а.п.224-226);

- протокол від 02.11.2012 про вилучення інформації про телефонні з`єднання абонентських номерів: НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 в ЗАТ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » за період з 01.03.2012 по 01.10.2012 (т.6, а.п.32-77);

- протокол від 07.11.2012 про вилучення інформації про телефонні з`єднання абонентських номерів: НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 в ПрАО « ІНФОРМАЦІЯ_11 » за період з 01.03.2012 по 01.10.2012 (т.6, а.п.78-114);

- протокол від 07.11.2012 про вилучення інформації про телефонні з`єднання абонентських номерів: НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , НОМЕР_33 в ЗАТ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » за період з 01.03.2012 року по 01.10.2012 рік (т.6, а.п.120-122);

- документи, що підтверджують право власності ВАТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на колектор позамайданчикової каналізації та документи, які підтверджують факт продажу (т.6, а.п.149-243);

- висновок експерта про вартість майна від 16.11.2012, а саме металевих труб діаметром 820 мм, товщиною стінки 11 мм у кількості 119 одиниць, загальною довжиною 1368,5 метрів, де вартість станом на 12.04.2012 становить 567 330,00 (т.7, а.п. 42-58);

- постанова про порушення кримінальної справи та прийняття до провадження слідчим прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_48 від 05.11.2012 щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК (т.7, а.п. 118-119);

- постанова про порушення кримінальної справи та прийняття до провадження слідчим прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_48 від 05.11.2012 щодо ОСОБА_9 за ознаками ч.2 ст.187 КК (т.7, а.п. 120-121);

- договір зберігання майна від 01.08.2012 за №0108-01, де зберігач ДП « ІНФОРМАЦІЯ_4 », директор ОСОБА_49 , поклажодавець ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » директор ОСОБА_29 (т.7, а.п.195-198);

- протокол огляду від 15.11.2012 металевих труб діаметром 820 мм, товщиною стінки 11 мм у кількості 119 одиниць на території ДП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у с. Горького (т.7, а.п. 235-236);

- постанова від 06.12.2012 про визнання потерпілим ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та залучення представника потерпілого директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_29 (т.8, а.п. 63-65);

- протокол огляду оптичного диску та прослуховування аудіо файлів від 10.12.2012 (т.8, а.п.91-115);

- копії наказів про прийняття на роботу № 161 від 27.09.2011 та звільнення з роботи №165 к від 02.11.2012, посадової інструкції сторожа ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 05.08.2007 року, відповідно до яких ОСОБА_22 з 27.09.2011 по 02.11.2012 працював сторожем 1-го відділення ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і у його посадові обов`язки входило, зокрема здійснення чергування, у тому числі пропуск автотранспорту на охоронювану територію і у зворотному напрямку за наявністю відповідних документів (т.8, а.п.209, 210, 211-212);

- постанова про визнання речовими доказами автокрана «КАМАЗ», переданим на зберігання ОСОБА_18 , тягача «IVECO 440» з напівпричіпом «KOGEL», переданими на зберігання ОСОБА_15 (т.1,а.п.84-87, т.8,а.п.171); 119 сталевиих труб переданих на зберігання ОСОБА_29 (т.4, а.с. 65,66), DVD-R диску «TITANIUN» з відеозаписом з камери спостереження АЗС № 0417 ПП « ОСОБА_50 » (т.9, а.п.19).

Дослідивши ці докази, надавши кожному з них оцінку на предмет належності, допустимості, а сукупності зібраних доказів - на предмет достатності для підтвердження обвинувачення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доказів, на які посилається сторона обвинувачення недостатньо для доведення "поза розумним сумнівом" вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 186 КК, тому суд прийшов до висновку про виправдання обвинувачених у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченими.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що 12.04.2012 не був на території ДП « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». В той день після робочого дня відвозив свою цивільну дружину ОСОБА_17 додому з центру міста на АДРЕСА_7 , де вони разом мешкали. Не заходячи додому поїхав мити машину на автомийку по АДРЕСА_8 . Події того вечора йому запам`яталися тому, що це був чистий четвер. Він поставив свою машину « ОСОБА_51 » НОМЕР_34 чорного кольору на мийку зі своїм однокласником ОСОБА_52 , якого зустрів по дорозі. Після того, як він з ОСОБА_53 приблизно о 20.30-21.00 годині поставили авто на мийку, пішли в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_16 » напроти мийки за цигарками для ОСОБА_52 та зустріли біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_17 » ОСОБА_54 в нетверезому стані, з яким спілкувалися декілька хвилин. Потім пішли грати у більярд, де були разом з ОСОБА_53 більше години. До більярдного комплексу приїздив ОСОБА_55 та він проконсультував останнього як адвокат з особистих питань. Після чого він забрав автомобіль з ОСОБА_56 та поїхали додому. Приблизно 22.30 годин він доїхав до будинку «Нон стоп», залишив авто під вікнами свого будинку, а ОСОБА_52 пішов на маршрутку. ОСОБА_55 та ОСОБА_52 неодноразово під час допитів на стадії досудового розслідування та у залі суду підтверджували його покази. Крім того його покази підтверджені свідком ОСОБА_57 , який мив автомобіль, а його покази підтверджені журналом обліку авто, вилученим з автомийки під час досудового розслідування, з якого видно, що автомобіль «Порш Каєн» обслуговувався 12.04.2012. Його покази щодо місця перебування ввечері 12.04.2012 підтверджуються трафіками його мобільного телефону, який слідчий ОСОБА_58 вилучив у нього під час досудового розслідування. Також його місцеперебування підтверджено свідченнями ОСОБА_17 , його бабусі ОСОБА_59 та ОСОБА_60 . ОСОБА_61 себе погано почувала і він привіз їй ліки, покликав на допомогу медсестру ОСОБА_62 , яка близько години перебувала в квартирі, доки у бабусі не нормалізувався тиск. Весь час до 01.30 годин 13.04.2012 з перервами він розмовляв у сусідній кімнаті зі свого особистого мобільного телефону з ОСОБА_63 , яка розійшлася на той час зі своїм хлопцем і ОСОБА_17 просила його підтримати її, оскільки була потрібна розмова з чоловіком, а не з подругою, а з квартири вийшов на наступний день 13.04.2012 після 08.00 години. На його думку причини фальсифікації доказів справи та його звинувачення ґрунтуються на особистому конфлікті між ним та слідчим ОСОБА_48 , з яким він давно знайомий. Конфлікт стосувався дівчини, яка тоді і на теперішній час є співробітником прокуратури, тому розголошувати її прізвище він не хоче. Просив суд звернути увагу на висновок почеркознавчої експертизи, наявної у матеріалах справи, який підтверджує, що деякі документи підписані не слідчими. З показів потерпілих вбачається, що ОСОБА_58 чинив тиск на ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 та ОСОБА_13 . Під час роботи у міліції він намагався притягнути ОСОБА_13 до відповідальності за подібні кримінальні правопорушення на території Дніпропетровського району в с. Новомиколаївка по трасі в бік м. Кривого Рогу та був знайомий з ним 5-6 років до подій 12.04.2012, та у останнього були пункти прийому металобрухту. Звертає увагу суду, що саме ОСОБА_13 найняв крановика та братів ОСОБА_64 для вчинення злочину з викрадення труб, а ОСОБА_14 є другом ОСОБА_13 . Крім цього, від ОСОБА_13 йому відомо, що працівники міліції поставили останньому умову обмовити його - ОСОБА_7 задля уникнення кримінальної відповідальності, на що ОСОБА_13 погодився. ОСОБА_13 було затримано працівниками міліції на 10 днів в ІВС за злочин з намагання викрасти труби, а після того, як ОСОБА_13 надав необхідні працівникам міліції неправдиві покази відносно нього, став впізнавати осіб в масці, ОСОБА_13 було звільнено з під варти та змінено йому статус з підозрюваного на свідка. Інкримінований йому злочин було вчинено саме ОСОБА_13 , що узгоджується з показами свідків ОСОБА_64 . Крім того, до справи ним були долучені матеріали, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_13 злочину стосовно розкрадання металевих бочок на території Дніпропетровського району. До моменту його обмови конфліктів з ОСОБА_13 він не мав, спілкувався лише як правоохоронець та особа, яка вчинила правопорушення. Станом на квітень 2012 року у нього були проблеми зі здоров`ям, а саме за півтора місяці до 12.04.2012 у нього була зламана права нога та був гіпс на нозі. Після того, як зняли гіпс, деякий час він ходив з паличкою, тому як нога довго відновлювалась. Станом на 12.04.2012 гіпс був знятий, але він весь час був з паличкою та шкутильгав, бо відчував сильний біль. Чоловік медсестри ОСОБА_40 - ОСОБА_65 працює лікарем та допомагав з реабілітацією ноги. Щодо відеозапису з АЗС від 12.04.2012, переглянутому в суді, де начебто він був разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , повідомив, що не може стверджувати, що на відеозаписі він. 12.04.2012 не міг бути на заправці, оскільки перебував у іншому місці. Неодноразово на досудовому розслідуванні повідомляв, що відео було вилучено працівниками міліції через півроку після події, в той час як записи з відеокамери АЗС зберігаються лише 15 днів. По копії зазначеного відео не проводили експертизи, тому цей доказ є штучно створеним щодо нього. Автомобіля «Ауді» сріблястого кольору ніколи не мав у користуванні. Він знайомий з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , оскільки неодноразово пересікалися по робочим питанням, працюючи на різних посадах в міліції.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав та пояснив, що у 2012 році займав посаду оперуповноваженого у відділу ОВС управління боротьби з організованою злочинністю. З іншими обвинуваченими був знайомий, з ними були робочі відносини. Про досудове розслідування дізнався, коли прийшло повідомлення на пошту. З потерпілими та свідками не знайомий. Де саме він був у той день у квітні 2012 року не пам`ятає, але скоріш за все був вдома з маленькою дитиною. З міліції звільнився в кінці 2012 року через переатестацію, причини звільнення не пов`язані з інкримінованими подіями та звинуваченнями щодо нього.

Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину не визнав та пояснив, що у 2012 році працював оперуповноваженим у справах з дітей у Бабушкінському відділені міліції. З ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були робочі стосунки. З ОСОБА_7 колись разом працював. Щодо інкримінованих йому подій дізнався з матеріалів справи. 11.04.2012 у його дружини був день народження, святкували разом, після цього він три наступні дні почував себе зле та відпочивав. ОСОБА_13 та інших допитаних осіб по справі вперше побачив у судовому засіданні. Власного автомобіля ніколи не мав. Він мав непорозуміння з дружиною через різне бачення подружнього життя та вони не мешкали певний час разом, тому він їздив по Україні. Про досудове розслідування та про те, що його розшукують дізнався у 2017 році, коли повернувся додому. Після цього він поїхав у прокуратуру та дізнався про провадження відносно нього. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніколи не розповідали про труби. Він почав спілкуватися з ними, коли справа щодо них вже була скерована до суду. Службове розслідування відносно нього не проводилося.

Допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_22 зазначив, що у 2012 році працював сторожем на підприємстві у с. Дослідному та охороняв територію тракторної бригади. 12.04.2012 він почув, що гавкають собаки. Коли вийшов, побачив біля трактору двох людей, схожих на «бомжів», які намагалися викрасти запчастини з трактора. Він підійшов та зробив зауваження, після чого почалася кулачна бійка з цими двома незнайомими людьми, які знаходились біля трактору. Він їх вигнав з території. Через деякий час під`їхали троє людей у масках, попросили його лягти на ліжко у сторожці, зв`язали руки та ноги пластиком. Після цього прийшли та постукали у двері сторожки охорони двоє людей, як пізніше він дізнався, це були ОСОБА_11 та ОСОБА_24 . Чоловіки у масках сказали їм лягти. Сказали, що проходить якась спецоперація. Він не бачив обличчя чоловіків, які були у масці. Також не бачив, щоб чоловіки в масках били чи зв`язували ОСОБА_11 та ОСОБА_24 . Чоловіки, з якими сталася сутичка біля трактора, та чоловіки, які зв`язали його у сторожці - це різні люди. Саме ті двоє чоловіків біля трактору наносесли йому тілесні ушкодження - били в обличчя, чим завдали незначні ушкодження. Скільки часу він пролежав у сторожці зв`язаний, не пам`ятає. Труби у кількості близько 10 штук були за територією, яку він охороняв. Вже після пригоди з`явилися люди, які стали охороняти труби. Він не може повідомити, чи був хтось із присутніх у залі судового засідання на місці події 12.04.2012, оскільки нападаючі були у масках. В його обов`язки не входило охороняти труби, які були на території підприємства. До місця події декілька шляхів під`їзду без перешкод. Хто привозив та вивозив зазначені труби, він ніколи не звертав уваги. Зі сторожки охорони труб не було видно, оскільки було темно і до них було приблизно 600 метрів. Лежачи на підлозі у приміщенні сторожки - не було видно, відбувається на вулиці. Між бійкою та зазначеними раніше подіями у сторожці минуло близького години. Особи, які зв`язували його у сторожці, не били його.

Пояснив, що підписував всі документи, що давав написаними слідчий, оскільки на нього здійснювався тиск. Які саме документи підписував, він через значний сплив часу не пам`ятає. Заяву слідчому про визнання його потерпілим - не надавав, не вважав себе потерпілим ні під час слідства, ні в суді. В прокуратурі заявляв та подавав заяви про те, що не вважає себе потерпілим. Судово-медичну експертизу проходив на наступний день за вимогою слідчого, який його туди і відвіз. В той же день, вночі слідчий з ним проводив відтворення події та обстановки на місці пригоди. Слідчий йому говорив та нав`язував, що треба говорити та показувати на слідчому експерименті.

30 жовтня 2012 року слідчий ОСОБА_58 виписав йому повістку на 08.00 годину до прокуратури Дніпропетровської області на допит. Прибувши в призначений час, він після нічної зміни чекав допиту аж до 13.55. А слідчому ОСОБА_66 було достеменно відомо, що він чекає допиту. Після допиту, який проводився під аудіо та відеофіксацію, слідчий не надавав йому прочитати текст допиту, а лише вимагав, щоб він його підписав. Він говорив під запис про інші події та це не відповідало тому, що було записано слідчим у протоколі.

З цих підстав ним було подано до прокуратури заяву на дії слідчого про погрози йому. Після поданої заяви до нього на роботу пізно ввечері приїжджав слідчий ОСОБА_58 з невідомим чоловіком та намагалися забрати його нібито до прокуратури. Він намагався подзвонити своєму керівництву та повідомити, але ОСОБА_58 вихопив в нього мобільний телефон. Тільки після 15 хвилин вмовлянь останній повернув йому телефон. Через 2 дні після цього тиску він звільнився з роботи.

На його думку, по голосу та по статурі обвинувачені не схожі на його нападників у масках. Він до обвинувачених не має моральних та матеріальних вимог і про це вже неодноразово повідомляв.

Скільки разів за його участю проводили слідчий експеримент - не пам`ятає. У вагончику слідчий експеримент знімався на камеру. Розмір вагончика 2,5х5 метрів, має два ліжка, двоє дверей: одні з торця, а інші - збоку. Двері відкривались погано та не повністю, через те, що їм заважав холодильник та два ліжка. Під час слідчого експерименту за наказом бригадира одне ліжко прибрали, і двері почали відкриватися ширше. У місці, де стоять трактори на підприємстві, є огорожа, а біля транспортної бригади та сторожки був наявний шлагбаум.

Потерпілий ОСОБА_24 суду пояснив, що з обвинуваченими знайомий не був. 12.04.2012 у вечірній час разом із своїм товаришем ОСОБА_11 прибув до території 1-го відділення ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за сіном для тварин на автомобілі «Газель», раніше вони вже приїздили сюди за сіном. Поставили машину біля шлагбауму та пішли до сторожки охорони, щоб попросити дозволу завантажити сіно. Відчинивши двері сторожки, ОСОБА_11 зайшов перший. В сторожці були люди в масках-балаклавах, чорному одязі, точну кількість осіб він не пригадує, але точно бачив двох. У ОСОБА_11 в сторожці відбувся конфлікт з одним з чоловіків, оскільки він ненавмисно вдарив чоловіка в груди пляшкою пива, яка була у нього в руці та облив останнього пивом. Ці особи в масках зплутали та поклали їх на підлогу і один з них сказав «зараз розберемось, хто ви». Він і ОСОБА_11 лежали на підлозі в сторожці, що саме відбувалося навколо сторожки він не бачив, але чув, що навколо якісь люди їздили на автомобілях. Потім зайшов в сторожку якийсь чоловік і представився, що він власник і почав запитувати, що відбувається. Вийшовши зі сторожки, побачив багато незнайомих людей, які згодом представились власниками фірми і повідомили, що чекають на приїзд міліції. Що там були якісь труби, він дізнався пізніше вже на суді, особисто він їх там не бачив. В вагончику-сторожці він з ОСОБА_11 був не більше години. Під час перебування в сторожці його ніхто не бив, не зв`язував, фізичний біль не завдавали. Він не бачив, щоб били ОСОБА_11 . Згодом слідчий проводив з ним впізнання осіб і він нікого не впізнав, але слідчий намагався здійснити на нього тиск. Ніякої моральної і матеріальної шкоди йому завдано не було, тому потерпілим себе не вважає. Він говорив прокурору і слідчому, що не є потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що з обвинуваченими знайомий не був, а з ОСОБА_24 працювали разом. В той вечір близько 20-21 години 12.04.2012 приїхали туди, на відстані приблизно 400 метрів від Запорізького шосе, на «Газелі» за соломою. За кермом автомобіля був ОСОБА_24 . Зупинились біля сторожки, оскільки далі стояв шлагбаум, який в той час був зачиненим. Він пішов з пляшкою пива до сторожки, щоб отримати дозвіл у охоронця взяти солому. Раніше він вже приблизно 4 рази брав солому та знав, що охоронці змінювалися. ОСОБА_24 йшов позаду нього. Коли він підійшов до дверей сторожки, вони різко відчинилися та від несподіванки він відступив, при цьому облив чоловіка, який відкрив двері, пивом. У відповідь цей чоловік його відштовхнув у груди та нецензурно на нього вилаявся. Запитав у нього, що вони тут роблять, схопив його за комір, затягнув в середину сторожки та поклав на підлогу. За ним одразу завели ОСОБА_24 і також поклали на підлогу. Підлога була холодна та їм чоловік дав підкласти на підлогу ковдру. Спочатку він подумав, що їх затримала охорона, їх було двоє в чорному одязі та балаклавах. Він чув на дворі гуркіт, наче заїжджала вантажна техніка, голоси на вулиці, але не розумів, що коїлось. Один чоловік вийшов, а другий залишився з ними в сторожці. Він лежав хвилин 10-15 обличчям до дверей, а ОСОБА_24 - обличчям до стіни. Сторожка - це контейнер приблизно 6х4 кв.м, всередині 2 ліжка, стільці, холодильник. Коли йому сказали, що можна встати, він зліва від входу побачив чоловіка, який лежав на ліжку, при цьому його кінцівки були стягнути білими пластиковими стяжками. Його особисто не били та не зв`язували. Він не бачив та не чув, щоб били ОСОБА_24 або ще когось. Від них нічого не вимагали. В кінці зайшла людина без форми та без маски, обличчя його не бачив, як потім дізнався, то був працівник міліції. Він здивувався та дозволив їм встати з підлоги. Труб та техніки не бачив, а лише бачив вдалині перекопане та засіяне поле. Під час перебування у сторожці він чув, як двоє невідомих у масках називали ім`я « ОСОБА_67 ».

Працівники міліції взяли їх контактні данні та він їздив на допити у прокуратуру. Слідчий ОСОБА_58 , який розслідував справу, показував йому відео з «АЗС» та казав, що особа з відео причетна до викрадення труб 12.04.2012 і просив допомогти впізнати його. Слідчий казав, що всі люди впізнані, але вони в бігах і треба допомоги слідству. Він казав слідчому, що не може впізнати нікого, але ОСОБА_58 здійснював на нього тиск та за його вказівками він впізнав саме ту особу, на яку раніше вказував слідчий, а саме ОСОБА_7 - якого він раніше не бачив. Слідчий викликав його близько 10 разів, але в більшості викликів він тільки сидів та чекав слідчого до вечора. Вже після першого судового засідання він подав заяву, що надав покази за вказівкою слідчого ОСОБА_68 , а ОСОБА_7 раніше ніколи не бачив. Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не схожі за статурою на осіб, яких він бачив 12.04.2012 на місці події. Події, лежачі у сторожці на підлозі, бачити не міг, оскільки двері були зачинені. Підписував документи та протоколи у слідчого, не читаючи їх. Слідчий їх сам друкував та давав йому на підпис. На той момент та зараз - потерпілим себе не вважає, заяву про визнання його потерпілим не писав, а лише підписав документ, який надав йому слідчий. До судово-медичного експерта їздив за направленням слідчого. Матеріальних або інших претензій до обвинувачених не має, будь-якої шкоди 12.04.2012 йому завдано не було. На досудовому розслідуванні неодноразово повідомляв, що люди були у масках-балаклавах та він їх не бачив, через що не зможе впізнати. Приїжджав до слідчого по дзвінку та підписував протоколи, не читаючи. Наполягає на тому, що на місці події його ніхто не бив, а він сам ударився головою у вагончику, коли ставав з підлоги.

В свою чергу допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_36 суду повідомила, що з обвинуваченими не знайома. Була допитана в ході досудового розслідування, оскільки на час подій працювала на посаді юриста АТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та у зв`язку зі спливом значного терміну часу, пам`ятає небагато обставин. Пам`ятає лише про майно - труби або колектори, які належали державі та знаходились на балансі АТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », які або вкрали, або намагалися вкрасти. Всі документи, які були у власності підприємства, вони надали у повному обсязі під час досудового розслідування. Свідком зазначених подій не була. Пам`ятає, що АТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » було балансоутримувачем зазначеного майна. Не може точно повідомити, чи мало стосунки підприємство ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », директором якого є ОСОБА_29 , з АТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », оскільки з моменту події минуло багато часу. Не може згадати, чи мають якесь відношення до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » труби, які фігурують у справі, але назва самого підприємства їй знайома. Назвати діаметр труб чи колекторів не може. Зазначені труби чи колектори вона ніколи не бачила. Інформацію про ймовірну крадіжку знає від служби безпеки підприємства, на якому працювала. Повідомила, що підпис у протоколі допиту від 31.10.2012 - її, а викладену інформацію у протоколі допиту підтверджує. Документи та інформацію, яку вказала у зазначеному протоколі допиту брала у відділі корпоративних прав державного майна АТ " ІНФОРМАЦІЯ_4 ". Не може пригадати усі характеристики, оскільки на балансі було багато майна, з того часу минуло вже 10 років. Не може згадати чи були викуплені труби АТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що його допитували під час досудового розслідування щодо обставин викрадення труб у квітні 2012 року. З обвинуваченими він не був знайомий. На той час він працював у підприємця ОСОБА_14 водієм на його власному автомобілі «IVECO» та останній запропонував йому на вантажному автомобілі у пізній час доби перевезти з м. Дніпра до м. Запоріжжя вантаж, який саме - не зазначив. Прибувши на зазначене місце о 21.00 годині, зателефонував чоловіку на ім`я « ОСОБА_69 », з яким домовився про цю поїздку. Після чого до нього приєднався автомобіль бежевого кольору марки «Ауді». ОСОБА_14 сказав йому без документів труби не брати. Згодом приїхала міліція, побачила труби, але він їх не вантажив. Враховуючи те, що минуло більше 10 років, більш детально обставин він не пам`ятає. Йому міліція надавала фото для впізнання осіб, але він не впізнав нікого, бо на момент вчинення злочину було темно. Обвинувачених впізнати не може, бо також не пам`ятає їх на тому місці, лише пам`ятає, що там був автомобіль «Ауді», з якого вийшли двоє чоловіків, але було темно, та він їх не пам`ятає і не спілкувався з ними. Труби були великого діаметру та довгі, кількість не пам`ятає. Коли приїхала міліція на місце події, то затримала його, вантажника та крановщика. Більше обставин не пригадує. Осіб, яких надавали на впізнання, також не пригадав, тому як їх не бачив. З ОСОБА_70 він не знайомий і не спілкувався, а тому йому не відомі обставини, чи наймав ОСОБА_14 когось або ОСОБА_71 для завантаження труб. З братами ОСОБА_72 він також не знайомий. З ним проводилось впізнання, під час якого він нікого не впізнавав. Обвинувачених він не знає та ніколи з ними не спілкувався. Він на місці подій 12.04.2012 їх він не бачив.

Свідок ОСОБА_73 місцевому суду пояснив, що йому відомо підприємство ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », яке звернулося до нього, як директора ПП « ОСОБА_74 », з пропозицією почистити труби на його підприємстві у вересні 2013 року. На той час ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » орендувало частину ділянки для зберігання 83 труб діаметром 820 мм, довжиною від 10 до 12 м. На теперішній час ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » вже не орендує вказану ділянку, а труба, яка залишилась, не є власністю ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Частина труб була порізана на металобрухт по команді директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_29 , а інша реалізована. Він з ОСОБА_29 домовився, що остання труба трохи полежить і її забере новий власник, але її так ніхто і не забрав. Труби були у б/у стані, викопані та мали на собі сліди землі, смоли. Потім ОСОБА_29 обіцяв з ними розрахуватися, але в подальшому не відповідав на дзвінки. З плином часу вони труби порізали та здали на металобрухт. Пам`ятає, що зі слів ОСОБА_29 , труби останній купив на підприємстві у м. Кам`янське на тендері. Чи укладався договір зберігання з його підприємством не пам`ятає, але договір повинен був бути обов`язково тому, що зберігання на підприємстві було платним.

Свідок ОСОБА_75 повідомив, що з обвинуваченими не знайомий. Він був заступником директора ДП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (« ІНФОРМАЦІЯ_18 ») у 2012-2013 роках. З компанією ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » була угода про зберігання труб та договір сервітуту. З серпня 2012 по вересень 2013 роки труби, викопані з землі діаметром 800 мм, довжиною 8-10 м, у кількості 100-120 шт., зберігалися на його підприємстві. Труби на територію завозив директор підприємства ОСОБА_29 найманими автомобілями. Труби вивозилися у серпні 2013 до м. Дніпродзержинськ. Він особисто поїхав за автомобілем, який їх вивозив, оскільки за зберігання труб гроші не було сплачено. Він був вимушений звертатися з заявою до міліції та навіть складав декілька претензій за несплату. В подальшому він звільнився з підприємства та йому невідомо, що сталося з трубами.

Свідок ОСОБА_25 місцевому суду повідомив, що працював охоронцем на території 1-го відділення ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », територія якого не була огорожена, а біля сторожки охорони був лише шлагбаум, а далі відкрите поле. У квітні 2012 року він не мав обов`язків щодо охорони труб. Труби лежали в полі на відстані 400-500 метрів від сторожки. Діаметр цих труб йому по коліно, при його зрості 184 см. Кому належали труби, йому не відомо. Від керівництва підприємства вказівок щодо охорони цих труб не надавалось. 12.04.2012 він не працював, а дізнався пізніше, що невідомі особи хотіли викрасти труби, але приїхала міліція.

Свідок ОСОБА_52 пояснив, що з обвинуваченими знайомий, стосунки з ними нормальні. Приблизно з 20.30 до 21.40 годин 12.04.2012 він зустрівся на ж/м « ІНФОРМАЦІЯ_19 » з ОСОБА_7 , який був за кермом автомобіля «Порш Кайен». Автомобіль вони поставили на автомийку та пішли грати в більярд у комплексі за адресою: АДРЕСА_4 , їх бачили ОСОБА_76 та ОСОБА_77 . ОСОБА_78 підійшов до них приблизно за 10-15 хвилин після закінчення гри, а з ОСОБА_79 зустрілись навпроти мийки. Грали у більярд приблизно одну годину, мийка автомобіля також тривала приблизно годину. Приблизно о 22 годині ОСОБА_7 підвіз його та висадив, а сам поїхав додому. ОСОБА_7 кульгав та пересувався за допомогою палиці. Під час спілкування від ОСОБА_7 він не чув інформацію про труби чи щось подібне. З обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 він спілкувався лише на свята, якщо вони їх святкували спільно.

Свідок ОСОБА_80 вказала, що вона є сусідкою обвинуваченого ОСОБА_7 , який мешкав зі своєю дівчиною та бабусею ОСОБА_81 . У 2012 року перед Пасхою у «чистий четвер» (тобто, 12.04.2012), приблизно о 22.20 годин до неї, як до медсестри, прийшов ОСОБА_7 та попросив виміряти тиск у його бабусі, оскільки остання себе погано почуває. Він і раніше звертався до неї за допомогою. Прийшовши до квартири, побачила ОСОБА_17 , поміряла підвищений тиск бабусі ОСОБА_7 та побачила кровотечу з носу останньої. Зробила укол і на протязі близько однієї години перебувала в квартирі. На протязі всього цього часу ОСОБА_7 квартиру не залишав, виходив тільки у коридор і повертався до кімнати, розмовляв з кимось по мобільному телефону. На той час у нього був перелом правої ноги і він ходив з палицею. Близько 24 години вона повернулась додому.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 зазначив, що з обвинуваченими він не знайомий. У квітні 2012 року працював на посаді водія автокрана ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », директором якого є ОСОБА_18 . У квітні 2012 року йому зателефонував невідомий чоловік і запропонував розвантажити труби автокраном. Зустрівшись з невідомим чоловіком на Запорізькому шосе на заправці, цей чоловік дав йому кошти на пальне. Цей чоловік був на автомобілі «ВАЗ» та він поїхав за ним. Повернули в поле, він бачив труби на місці події, їх кількість не перевищувала 15-20 штук. Перебуваючи біля труб, до них під`їхали працівники міліції і конфіскували кран. Обвинувачені не схожі на тих осіб, з якими він домовлявся щодо відвантаження труб. Попередні показання слідчому та впізнання ОСОБА_7 відбувалося у приміщенні прокуратури і протоколи він підписував, не читаючи. Він побоювався відповідальності за вчинені дії, а тому сказав слідчому, що приймати участь у вантажних роботах йому наказав керівник. На нього був вчинений тиск після того, як при допиті у ІНФОРМАЦІЯ_4 він заявив, що ОСОБА_7 не знає і на місці подій 12.04.2012 не бачив. З приводу цих незаконних дій він звернувся із заявою до прокуратури Дніпропетровської області. Після подання цієї заяви його знову викликав ОСОБА_58 , який наполягав, щоб він надав неправдиві покази відносно свого директора ОСОБА_18 , що нібито той надав йому вказівку провести завантаження труб. Перед допитом у суді його було знову викликано до прокуратури Дніпропетровської області і вже двоє слідчих продовжували тиск на нього, примушуючи до неправдивих показань. Про це він виклав письмово. Він не став би проводити завантаження труб, якби йому не надали документи. Особа, яка дала йому кошти на заправці на пальне, була світловолосою.

Свідок ОСОБА_26 пояснив, що 12.04.2012 у вечірній час він рухався на автомобілі «Нісан Альмера» зі своїм батьком ОСОБА_82 , який на той час працював у державній службі охорони. Йому зателефонували і повідомили, що невідомі особи намагаються викрасти належні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » труби. Вони дочекалися прибуття наряду державної служби охорони та вирушили на місце події. По дорозі недалеко від місця події вони зустріли два легкові автомобілі, їх марки не пам`ятає, які рухалися їм назустріч. Прибувши на місце - охоронювану територію 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району, при в`їзді вони побачили шлагбаум і сторожку. Обвинувачених на території не було. Пам`ятає і бачив труби, але було темно і зблизу він їх не розглядав., Труби були великого розміру приблизно 10 штук. Він знає обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 по роботі в міліції.

Свідок ОСОБА_83 повідомив суду, що на той час працював командиром роти групи затримання ДСО в ІНФОРМАЦІЯ_20 . 12.04.2012, коли він їхав з сином на авто, був виклик стосовно крадіжки труб у районі с. Дослідне. Їм на зустріч їхали два автомобіля - «Ауді» та «ВАЗ», але хто був за кермом він не бачив, оскільки була темна пора доби. На місці виклику була сторожка та авто «Тойота», були люди - охоронці. Виклик стосувався викрадення труб, а тому приїхали працівники райвідділу. Він бачив труби, а обвинувачених на території підприємства - не бачив.

Свідок ОСОБА_21 повідомив, що з обвинуваченими не знайомий, у 2012 році йому та його брату ОСОБА_20 запропонували підробіток - допомогти погрузити металобрухт. Запропонував підробіток чоловік на ім`я « ОСОБА_84 ». 12.04.2012 вони зустрілися біля 9-ої міської лікарні на пункті приймання металобрухту. «Вадим», як пізніше він дізнався його прізвище - ОСОБА_85 , через поля привіз їх на місце роботи на білій машині, в якій вже був один хлопець. Під час поїздки на місце ОСОБА_69 повідомив, що у його мобільному телефоні розрядилась батарея і сказав, що необхідно подзвонити. Його брат ОСОБА_20 запропонував власний мобільний телефон, але повідомив про відсутність грошей на рахунку. По дорозі зупинились на вул. Набережній, де ОСОБА_69 поповнив рахунок мобільного телефону ОСОБА_20 . Вадим декілька разів розмовляв по телефону, при цьому двічі для розмови виходив з машини та один раз розмовляв у їх присутності в машині. ОСОБА_86 забрав телефон ОСОБА_20 , обіцявши повернути, але не повернув. Вони повинні були вантажити великі металеві труби довжиною метрів 10. Коли вони приїхали, проїжджали повз шлагбаум, людей на місці роботи не було, а лише кран, який їхав попереду. До труб був вільний доступ. Після затримання йому повідомили, що причиною затримання була спроба вкрасти зазначені труби. З ними за роботу не розрахувалися, тому як майже одразу по приїзду їх затримали працівники поліції, а вони навіть не почали робити. Труб великого діаметру було приблизно до 10 штук, а біля шлагбауму була сторожка та трактор. Самих охоронців та осіб у масках він не бачив та не бачив, щоб когось били чи затримували. У них з собою були робочі рукавиці, але від роботи він з братом відмовились, оскільки не мали відповідної кваліфікації стропальника. З ними проводився слідчий експеримент на місці події у теплу пору року, але труб вже не було. Після подій 12.04.2012 він переховувався у селі, де працював за вимогою невідомого чоловіка, який запропонував там роботу.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що з обвинуваченими раніше знайомий не був. Чоловік на ім`я « ОСОБА_84 », який працює на пункті прийому металу, запропонував підробіток та назначив зустріч у м. Дніпро біля 9 міської лікарні. Ввечері туди під`їхав на білому авто раніше не знайомий йому чоловік зі світлим волоссям, як пізніше з`ясувалося - ОСОБА_13 . Під час поїздки ОСОБА_13 на мобільний телефон приходили чисельні смс-повідомлення і згодом останній попросив у нього мобільний телефон, оскільки його власний телефон розрядився та вказав, що поповнить мобільний рахунок, тому що були відсутні гроші на рахунку. Вони зупинились біля житлового будинку та кіоску, де ОСОБА_13 поповнив рахунок мобільного телефону. Повернувшись, ОСОБА_13 комусь зателефонував, але зміст розмови він не запам`ятав. Потім вони зупинились біля вантажного автомобіля, за яким стояв легковий автомобіль - іномарка. ОСОБА_13 поспілкувався з водієм цього автомобіля, а після вони почали рух у невідомому для нього напрямку. Вони їхали за «длінноміром» та зупинилися у полі біля будки зі шлагбаумом і там людей не було. На місці бачив не багато дуже великих труб, приблизно 10 штук. Вони лежали, не огороджені, у полі. ОСОБА_13 забрав його телефон та поїхав з ним, більше він його не бачив, телефон йому не повернули. На дворі було темно та тільки кран підняв стрілу, щоб почати грузити труби, приїхала міліція. Крім них на місці були водій крана та водій КАМАЗу. Його та інших робітників затримала міліція, але швидко відпустила. Додому він добрався пішки через поля. Охорону на місці події міліція не знайшла. Він в той день обвинувачених та осіб в масках там не бачив. Від виконання робіт відмовився, оскільки не мав необхідних навичок стропальника. За роботу повинен був розрахуватися « ОСОБА_84 », а при розмові « ОСОБА_87 » та « ОСОБА_88 » не був присутній. Рукавиці для роботи надав невідомий хлопець на місці.

Свідок ОСОБА_27 повідомила, що з обвинуваченими не знайома, у 2012 році працювала на посаді завідуючої відділу дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Від тракториста ОСОБА_89 їй стало відомо, що невідомі намагалися вкрасти труби, які були викопані та лежали на полі без охорони та огорожі. Стосовно того, чи були труби на балансі та в якій кількості, відповісти не може, оскільки їй це невідомо.

Крім того, у зв`язку зі смертю свідків ОСОБА_42 та ОСОБА_28 , відповідно до вимог ст. 225 КПК, суд першої інстанції взяв до уваги покази зазначених свідків, наданих ними при попередніх судових розглядах цього кримінального провадження.

Так, свідок ОСОБА_57 пояснював, що на період 12.04.2012 він працював на автомийці, яка знаходиться ж/ АДРЕСА_9 . Весною-влітку він приблизно чотири рази мив машину ОСОБА_7 - чорний джип « PORSCHE CAYENNE », номер не пам`ятає. Це єдиний «PORSCHE CAYENNE», який він мив. Ніхто крім ОСОБА_7 не приїжджав на цьому авто на мийку. Точне число він сказати не може, коли останній раз мив цей автомобіль, але у журналі реєстрації миття транспортних засобів є ці данні. У журналі зазначається марка авто, які роботи виконуються та дата, час не зазначається. Відповідно до журналу вказане авто він мив 12.04.2012 після 20 години. Після того, як він дав про це показання в прокуратурі, на нього здійснювався тиск. До нього на роботу на «Мазді» чорного кольору приїхали троє молодих людей, які назвалися працівниками міліції та попросили його проїхати з ними та відповісти на питання. Вони вивезли його в район Південного моста, де усі вийшли з авто і вони запитали: «Це ти, хто мив « ІНФОРМАЦІЯ_21 » та дав про це показання?». Він відповів, що так. Після цього він отримав удар в живіт. Від удару зігнувся та отримав удар по спині. При цьому йому сказали: «Думай, що ти кажеш». Після цього чоловіки поїхали, а він пішов на роботу та відпросився. Він це зрозумів так, що від нього хотіли, щоб він змінив покази та вказав, що « ІНФОРМАЦІЯ_21 » не було на мийці. Він не повідомляв в слідчі органи про цей випадок, але «зняв побої».

Свідок ОСОБА_28 суду повідомляв, що обвинуваченого ОСОБА_7 не знає, раніше його не бачив та цього прізвища не чув. У квітні 2012 року він працював охоронцем на території 1-го відділення ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », територія якого не була огороджена, а був лише шлагбаум, який був постійно відкритим. Про події 12.04.2012 відомо від ОСОБА_22 , який повідомив, що у вагончик охорони заскочили двоє невідомих в масках, у формі охоронців та поклали його на ліжко. У ОСОБА_22 він не бачив тілесних ушкоджень, його голова не була розбита чи перебинтована. Йому не відомо, чи обмежували його у русі при вказаних подіях, але ніякого фізичного впливу на ОСОБА_22 , зі слів останнього, не чинили. Також від ОСОБА_22 йому відомо, що за годину до того він пішов перевірити територію та коли проганяв двох чоловіків, відбулася бійка з ними. Труби знаходились у двох місцях - на території ДГ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » біля заправки приблизно на відстані 100-120 метрів від вагончику та за ангарами на відстані приблизно 200 метрів від вагончику у кількості близько 10-12 одиниць. Загальна їх кількість була приблизно 30 одиниць діаметром 500-600 мм, лежали в один ряд. Після зазначених подій з`явилася охорона, яка охороняла труби до моменту їх вивезення у кінці червня 2012 року до м. Дніпродзержинськ. Труби діаметром 600 мм у кількості до десяти одиниць, які знаходились у полі без огорожі, вони не охороняли, так як ці труби їх підприємству не належали, про це їх повідомило керівництво ДП « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Під`їхати до труб, які лежали у полі, було можливо по чотирьох різних дорогах без будь-яких перешкод від аеропорту та від Запорізького шосе. Він був запрошений слідчим, як статист, при відтворенні обставин подій 12.04.2012 із свідком ОСОБА_90 . Його - ОСОБА_28 , посадили на пасажирське сидіння у машину, яка нібито їхала на зустріч ОСОБА_44 та сказали, щоб він дивився. Слідчий, який проводив відтворення подій, виставляв машини одну напроти іншої, давав команди водію від`їжджати, під`їжджати, вмикати та вимикати світло фар авто, але людей у машині видно не було. Не було видно, скільки чоловік сиділи у зустрічній машині та чи вони взагалі сиділи в машині. Слідча дія проходила хвилин 40, слідчий більше розставляв машини, ніж знімали на відео, тому відеозапис менше по часу йде. Також зазначив, що він водій зі стажем з 1994 року і знає, що під час керування у нічний час не видно водія та пасажира у зустрічній машині. Зазначив, що, знаходячись на підлозі у вагончику, дорогу неможливо побачити, оскільки там знаходяться двоє дверей на вході. Двері розміщені під кутом 90 градусів, а тамбур розміром 1х1м.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому, статтею 87 КПК визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У ст. 94 КПК визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, доказування тих чи інших обставин кримінального правопорушення часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Оцінивши докази, на які посилається прокурор в обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, приймаючи до уваги той факт, що усі сумніви й припущення підлягають тлумаченню на користь обвинуваченого, а висунуте обвинувачення має ґрунтуватися виключно на підставі доказів, що відповідають критеріям, передбаченим ст. ст. 85, 86 КПК, апеляційний суд виходить з наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК, як незакінчений замах на відкрите викрадання чужого майна, грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням в інше сховище; ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.186 КК, як незакінчений замах на відкрите викрадання чужого майна, грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням в інше сховище, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Згідно з обвинувальним актом від 13.01.2016 (т.28 а.п.78-87), органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 12.04.2012 у в період часу з 22.00 до 24.00 години разом з іншими співучасниками незакінченого замаху на відкрите викрадення поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням в інше сховище, з охоронюваної території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » інституту сільського господарства степової зони НААН, розташованого поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, чужого майна, а саме: сталевих труб колектора позамайданчикової каналізації діаметром від 600 до 800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше ніж одна одиниця, вартістю 4767,50 грн., демонтовані та належні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 згідно з обвинувальним актом від 27.06.2017 (т. 46 а.п. 5-21) обвинувачуються у вчиненні 12.04.2012 в період часу з 22.00 до 24.00 з іншими співучасниками незакінченому замаху на відкрите викрадення з охоронюваної території 1-го відділення дослідного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » інституту сільського господарства степової зони НААН, розташованого поблизу с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, чужого майна, а саме: сталевих труб колектора позамайданчикової каналізації діаметром 800 мм у невстановленій досудовим слідством кількості, але не менше ніж одна одиниця, вартістю 13 110 грн., демонтовані та належні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Вимогами ст. 64 КПК 1960 року встановлено, що при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню:

1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину);

2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину;

3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання;

4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Згідно вимог п.1-3 ч.1 ст. 91 КПК, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно протоколу огляду місця події від 13.04.2012 з фототаблицею, слідчим за участі понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , у присутності ОСОБА_15 та ОСОБА_19 , проведено огляд місцевості території "...опытного хозяйства «Днипро», расположенного в с. Новоалександровка, где расположены металлические трубы диаметром 80 см..." (т.1 а.п.7-9).

Постановою слідчого від 25.10.2012 було призначено проведення судової товарознавчої експертизи для встановлення ринкової вартості металевих труб в кількості 119 одиниць, демонтованих при проведенні робіт на колекторі позамайданчикової каналізації, що знаходяться на земельній ділянці площею 1,0402 га на території Новоолександрівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (т.7 а.п. 34-35).

Відповідно до висновку експерта від 16.11.2012, предметом судово-оціночної експертизи є металеві труби діаметром 820 мм, товщиною стінки 11 мм, які виготовлені по ГОСТ 10706-70, в кількості 119 одиниць, загальною довжиною 1368,5 метри, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський району, селище Горького. Досліджувані труби мають ряд технічних недоліків, характеризуються як непридатні до експлуатації та вичерпали свою корисність відповідно до своїх початкових функцій. Вартість ліквідації металевих труб діаметром 820 мм, товщиною 11 мм, в кількості 119 одиниць, загальною довжиною 1368,5 метрів, визначена прибутковим підходом, станом на 12.04.2012 складає 567 330 грн без врахування ПДВ (т.7 а.п.42-76).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що предметом судової оціночної експертизи були сталеві труби діаметром 8200 мм, товщиною стінки 11мм в кількості 119 одиниць, загальною довжиною 1368,5 метрів,які знаходились за адресою: с. Горького Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а не за адресою місця події: с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

З копії договору купівлі продажу № 665/10-5 від 16.12.2010 та акту прийому-передачі колектора позамайданчикової каналізації від промстоків № 1 до річки Дніпро (інв. 3463) від 24.12.2010 убачається, що ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " придбало у ВАТ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " колектор, який складається зі сталевих труб діаметром 600 та 800 мм (т.1 а.п.13-14,15, т.5 а.п. 23, 24-25).

Згідно інвентарної карти № 194 колектор позамайданчикової каналізації був введений в експлуатацію у 1967 році і складається з труб діаметром 820 мм (т.6 а.п. 189).

Висновок експерта № 14/12.1/522 від 22.05.2017 щодо визначення вартості не менше однієї одиниці сталевих труб колектора позамайданчикової каналізації діаметром 800 мм - 13 110,00 грн, про який зазначено стороною обвинувачення у обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т. 46 а.п. 5-21), суду надано не було.

Враховуючи наявні суперечності в обвинувальних актах за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо предмету злочинного посягання (не менше однієї одиниці сталевих труб колектора позамайданчикової каналізації діаметром від 600 до 800 мм вартістю 4 7676,50 грн та не менше однієї одиниці сталевих труб колектора позамайданчикової каналізації діаметром 800 мм вартістю 13 110,00 грн, відповідно), які під час судового розгляду усунуті не були, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення у цьому провадженні фактично не встановлено предмет злочинного посягання.

За усталеною практикою Верховного суду, в кожному конкретному кримінальному провадженні, де обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК (ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК) включає кваліфікуючу ознаку "проникнення у сховище", належить встановити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідне місце чи територію як "сховище". Ці обставини з огляду на положення статей 91 - 94 КПК підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази - відповідній оцінці.

У постанові від 19.11.2018 (справа № 205/5830/16-к) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду зробила висновок про те, що огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).

У постанові зазначено, що відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів, сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння до них сторонніх осіб.

З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем.

Проте не можна вважати сховищем подвір`я, огорожа якого не перешкоджає проникненню туди сторонніх осіб, внаслідок незавершеності (окремі частини подвір`я не мають суцільного паркана), наявності пошкоджень (проломів), конструктивних особливостей (невелика висота, складається лише зі стовпів та жердин чи дроту, не містить воріт чи хвірток). Також не може виступати сховищем таке подвір`я, яке є загальнодоступним, зокрема, коли на ньому є об`єкти громадського користування (наприклад, колодязь, туалет) чи через нього проходять спільні комунікації (зокрема, стежка), або влаштовані пристосування, які полегшують доступ на подвір`я тощо.

Відсутність же загальної доступності подвір`я, а тим більше наявність на ньому пристосувань, засобів, які перешкоджають доступу сторонніх осіб (собак, освітлення, засувів чи гачків, а тим більше, замків на воротах та хвіртках), огорожі, яка за своїми розмірами, матеріалами, конструкцією призначена обмежити чи утруднити доступ сторонніх осіб, навпаки, вказує на те, що таке подвір`я в кримінально-правовому розумінні набуває статусу сховища. Про те, що подвір`я виконує роль сховища, вказує його фактичне використання для зберігання майна.

У постанові від 18.04.2018 (справа №569/1111/16-к) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище», вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном.

За поясненнями потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , судом першої інстанції встановлено, що труби знаходились на відкритій, не огородженій ділянці за межами охоронюваної території 1-го відділення тракторної бригади дослідного господарства " ОСОБА_91 " та до них були чотири під`їзних шляхи і тільки один з них мав шлагбаум, який під час інкримінованої події був відкритим.

Так, охоронці 1-го відділення ДГ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " ОСОБА_22 , ОСОБА_28 та ОСОБА_25 суду першої інстанції пояснювали, що вони ніколи не здійснювали охорону труб, ніяких вказівок про це від керівництва вони не отримували. Лише після подій 12.04.2012 ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " організувало охорону металевих труб в нічний час.

За поясненнями свідка ОСОБА_27 , завідуючої 1-го відділення дослідного господарства " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", договір щодо охорони металевих труб між ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " та ДГ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " ніколи не укладався.

Відповідно до листів ДП ДГ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " № 76 від 29.04.2013 та № 90 від 22.07.2014, відповідно до договору № 0407/01 від 04.07.2011 обов`язок демонтажу каналізаційного колектора було покладено на ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_22 ". Термін демонтажу закінчився 31.12.2011. Під час здійснення демонтажу і вивезення труб у працівників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " виник конфлікт з невідомими особами, які встановлювались органами ІНФОРМАЦІЯ_23 . Труби колектору на території ДП ДГ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " з 01.01.2012 мали бути вивезені ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 ". Правові підстави для перебування цих труб на території ДП ДГ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " відсутні (т. 12 а.п. 226).

Отже, судом було встановлено наявність вільного доступу до місця, де знаходились труби колектора, відсутність на цій території будь-яких пристосувань, засобів, які перешкоджають доступу сторонніх осіб та також відсутність охорони території, тому висновок суду, що стороною обвинувачення не доведено наявність такої кваліфікуючої ознаки як "проникнення у сховище" є цілком обґрунтованим, а апеляційні доводи прокурора про неправильність висновків суду в цій частині та неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність - не заслуговують на увагу.

На спростовування висновків суду першої інстанції про недоведеність наявності кваліфікуючої ознаки "проникнення у сховище" прокурор у своїй скарзі посилається на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 31.01.2013 у справі 5-33кс12, де з врахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» судом касаційної інстанції зазначено про відсутність у діях особи кваліфікуючої ознаки крадіжки, поєднаної з проникненням у сховище, а саме проникнення до банкомату та незаконне заволодіння грошовими коштами, що не є релевантним до обставин цього кримінального провадження.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що апелянтом в його апеляційній скарзі не оскаржуються

Висновки суду першої інстанції про те, що в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт заподіяння обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_11 прокурором в апеляційній скарзі фактично не оспорюється, він лише процитував у скарзі висновок суду про "не доведення стороною обвинувачення, що зазначені в обвинувальних актах тілесні ушкодження потерпілим були завдані обвинуваченими з метою заволодіння чужим майном" та у дужках до цитати поставив запитання: "А без мети були завдані?"

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції в результаті ретельного дослідження, аналізу та оцінки наявних у кримінальному провадженні доказів, дійшов до обґрунтованих висновків про те, що стороною обвинувачення під час судового засідання поза розумним сумнівом не було доведено, що кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема не було усунуто протиріччя щодо предмету злочинного посягання, спричинення обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_11 , а також наявності такої кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення, як "проникнення у сховище".

Аналізуючи апеляційні твердження прокурора про те, що суд першої інстанції надав протоколам огляду від 13.04.2012 не правильної оцінки, безпідставно визнавши їх недопустимими через допущені органом досудового розслідування суб`єктивні описки та технічні неточності, при цьому не зазначив у вироку жодного посилання на обставини, які необхідно встановити для застосування ч.1 ст. 87 КПК, а саме наслідком порушення якого саму фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення, колегія суддів вважає їх неспроможними.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції визнав недопустимими протокол огляду місця події від 13.04.2012 з фототаблицею до нього, під час якого було оглянуто приміщення сторожового вагончика тракторної бригади № 2 ДГ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " в с. Новоолександрівка Дніпропетровської області (т.1 а.п. 5-6), та протокол огляду місця події - території ДГ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " в с. Новоолександрівка Дніпропетровської області від 13.04.2012 з фототаблицею до нього (т.1 а.п. 7-9), оскільки вони складені з порушенням вимог ч.3, ч.5 ст. 191 КПК 1960 року, а саме: - у протоколі не зазначені усі істотні необхідні вимірювання окремих предметів, а саме діаметр, довжина, кількість оглянутих труб; вони не були сфотографовані у повному обсязі, не наведено дані, які могли б у подальшому ідентифікувати зазначені труби; вилучивши останні, слідчий не пред`явив їх усім учасникам слідчої дії, про свідчить відсутність підписів учасників слідчої дії ОСОБА_15 та ОСОБА_19 у протоколі та фототаблиці (т.1 а.п. 7-9) та відсутність підписів понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_22 (які надалі були визнані потерпілими у кримінальному провадженні) у фототаблиці (т.1 а.п. 8-9); слідчий провів огляд місця події та огляд транспортних засобів, залучивши у якості понятих потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_22 (т.1 а.п.5-6,7-9).

Крім того місцевий суд зазначив, що у порушення вимог ч.7 ст. 190 КПК 1960 року слідчий не повідомив прокурора, який здійснював нагляд за досудовим слідством про здійснення огляду іншого володіння особи, за результатами якого було складено протокол огляду місця події від 13.04.2012 (т.1 а.п. 5-6); та у порушення вимог ч.2 ст. 190 КПК 1960 року після огляду місця події до порушення кримінальної справи, при наявності для того очевидних підстав, не здійснив відповідну процесуальну дію - не порушив негайно після огляду кримінальну справі, а порушив її лише через 4 дні, а саме 17.04.2012 (т.1 а.п. 1).

Враховуючи наведені порушення суттєвих умов проведення процесуальних дій, виходячи з вимог ч.2 ст. 86, ч.1, п.1 ч.2 ст. 87 КПК, суд першої інстанції визнав зазначені протоколи огляду місця події від 13.04.2012 недопустимим доказами.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 17.10.2023 (справа № 455/844/16-к), критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК) - у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч.1 ст.89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів.

Вирішуючи на підставі ч.1 ст.87 КПК питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч.2 ст.87 КПК, послатись на конкретний пункт цієї норми.

У разі встановлення іншого порушення прав і свобод людини, крім істотних, суд в кожному конкретному випадку має перевірити, у тому числі, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та національного законодавства.

Крім того, при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Як убачається з вироку, саме виходячи з наведених вище класифікації недопустимих доказів та критеріїв перевірки доказів на допустимість, суд першої інстанції перевірив доводи захисту щодо недопустимості фактичних даних, отриманих з істотними порушеннями КПК та дійшов до висновку про недопустимість протоколів огляду місця події від 13.04.2012 через порушення органом досудового розслідування суттєвих умов проведення цих процесуальних дій, зазначивши у судовому рішенні конкретний пункт положень закону - п.1 ч.2 ст. 87 КПК, який став підставою для такого рішення.

Отже апеляційні доводи прокурора про те, що судом першої інстанції у вироку не зазначено пункт процесуального закону, порушення якого призвело до визнання доказів недопустимими, не відповідають дійсності. При цьому посилання прокурора та постанову ВС від 26.09.2022 (справа № 737/641/17) є недоречною, оскільки обставини кримінального провадження у наведеній постанові Верховного Суду стосуються протоколу огляду місця знаходження трупа, складеного згідно вимог КПК, проте саме місце знаходження трупа було встановлено на підставі пояснень підозрюваного, отриманих під час порушення його прав.

Також не заслуговують на увагу і доводи сторони обвинувачення про те, що суд при вирішенні питання щодо недопустимості письмових доказів через суб`єктивні описки та технічні неточності, проігнорував сталу практику Верховного Суду з цього приводу, оскільки, як убачається з оскаржуваного вироку, рішення про визнання письмових доказів недопустимими внаслідок допущених органом досудового розслідування описок та технічних неточностей, судом першої інстанції не приймалося.

Посилання прокурора про неповноту та однобічність судового розгляду, яка полягає у тому, що судом не було надано сприяння стороні обвинувачення у допиті свідків обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та інших (яких саме інших свідків - в скарзі прокурора не зазначено), на думку колегії суддів є надуманими.

Згідно п.15 ч.1, ч.1, ч.3, ч.6 ст. 22 КПК, кримінальну провадженні здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.23 КПК сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Положеннями п.21 ч.1 ст.7 та ч.1, 2, 5, 6 ст.28 КПК передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що судом неодноразово надсилалися повістки про виклик у судове засідання представнику потерпілого ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_29 (т.46 а.п.61, 143, 160-161, 168, 182, 189, 192, 247, т.47 а.п. 36, 38,43, 52, 58, 75, 76, 91, 92, 96, 97, 108, 110, 111, 130, т.48 а.п. 137-138, 143, 169, 200, т.49 а.п.120, 147, 153-155, 227, т.50 а.п.14-15, 17, 135-136, 146-147, 188-190, 193-194, 196-199).

При цьому, приймаючи рішення про неможливість допиту в судовому засіданні ОСОБА_29 судом проаналізовано та надано відповідної оцінки заяві директора ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ОСОБА_29 від 13.06.2014, в якій він просив суд залишити без розгляду позовну заяву ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " до ОСОБА_7 про стягнення збитків у кримінальному провадженні (т.24 а.с.147); витягу з журналу судового засідання ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.09.2014 щодо визнання ОСОБА_92 представником потерпілого ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " (т.29 а.с. 137); довіреності ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " від 01.07.2024, строком дії до 31.12.2014 на ОСОБА_92 (т.25 а.с. 124); заяві представника ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ОСОБА_92 від 11.11.2014 про те, що ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " не має до ОСОБА_7 жодних претензій із завданням підприємству збитків та просить не розглядати цивільний позов (т.25 а.с. 169); витягу з журналу судового засідання ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11.11.2014 щодо подання заяви про відсутність у ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " претензій із завданням підприємству збитків та не розгляду цивільного позову (т.29 а.с.151); листу директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_29 від 28.02.2020, в якому він зазначає, що ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " не є по цій справі потерпілим, про що він неодноразово писав до суду та повідомляв при досудовому розслідуванні слідчому, ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " матеріальна шкода злочином не завдана, просить не викликати його до суду (т.47 а.п.201-202).

Свідок ОСОБА_13 також неодноразово викликався у судів засідання за допомогою судових повісток (т.48 а.п. 150, 160-161, т.50 а.п.99-101, 124, 153); щодо нього неодноразово виносилися ухвали про примусовий привід (т.49 а.п.236-237, т.50 а.п. 38, 110), які органом досудового розслідування належним чином виконані не були. За повідомленням сторони обвинувачення, свідок ОСОБА_13 був мобілізований до лав ЗСУ, однак стороною обвинувачення місце проходження свідком військової служби встановлено не було, жодних клопотань про сприяння у його виклику для допиту в судовому засіданні, в тому числі шляхом відеоконференції, не заявлено.

Також судом неодноразово були задоволення клопотання, заявлені у тому числі стороною захисту, про примусовий привід в судове засідання усіх свідків обвинувачення, заявлених у клопотанні прокурора та які не з`являлися до суду (т.49 а.п.236-237, т.50 а.п. 38, 110, 143, 163). Однак зазначені ухвали суду органом досудового розслідування виконані не були (т.50 а.п. 18-19, 27-30, 41-43, 47-49, 54-57, 63-68, 84-91,99-101, 122-129, 148-150, 153-154).

Крім того судом ухвалювались рішення про витребування інформації з відповідних органів про перетин кордону України потерпілими та свідками у кримінальному провадженні; про наявність щодо них відомостей про смерть; про встановлення місця знаходження потерпілих, представника потерпілого ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_29 ; про забезпечення явки в судове засідання потерпілих (т.47 а.п.62, 67-69, т.49 а.п.82-84, 85- 86, 102-103, 104-105, 110-111, 116, 127-129, 130, 132, 152, 178, 180, 185-188, т.50 а.п.74, 79-83, 142, 158, 162, 173).

Одночасно в ухвалах про примусовий привід свідків, суд першої інстанції неодноразово вказував прокурору про необхідність вказати адресу свідка ОСОБА_93 для здійснення її виклику (т.49 а.п.236, т.50 а.п. 38,110, 143, 163), але ці вказівки суду прокурором виконано не було.

Враховуючи, що з 2017 року протягом 6 років сторона обвинувачення не забезпечувала явку в судове засідання потерпілих та свідків, ухвалою суду від 22.02.2023 стороні обвинувачення було встановлено строк до 22 травня 2023 року включно для надання доказів у справі та зобов`язано забезпечити явку до суду для допиту у судовому засіданні потерпілих та свідків (т.49 а.п.68-69). Оскільки через 7 місяців після закінчення встановленого судом строку сторона обвинувачення всі докази по справі суду не надала та не забезпечила явку в судове засідання потерпілих і свідків, ухвалою суду від 18.12.2023 в черговий раз було прийнято рішення про привід свідків в судове засідання; про зобов`язання прокурора письмово надати суду адресу проживання свідка ОСОБА_93 длі її виклику до суду (т.50 а.п.38).

Що стосується апеляційних доводів прокурора про те, що судом першої інстанції не були допитані інші свідки обвинувачення, крім ОСОБА_13 , ОСОБА_29 та ОСОБА_93 (які саме свідки прокурором не вказано), колегія суддів зазначає, що місцевим судом встановлено, що свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 виїхали за межі України після введення воєнного стану; свідкам ОСОБА_44 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_18 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 були направлені виклики у кожне судове засідання шляхом надіслання судових повісток та СМС повідомлень, неодноразово були постановлені ухвали про їх примусовий привід, які належним чином органом досудового розслідування виконані не були (т.48 а.п. 154,170-171, 181 -182, 189, 195, 196, 202-2-3, 204-205, 211, 218-220, 221-222, 225-230, т.49 а.п.1-2, 8-12, 17-18, 21-30, 33, 34-35, 39- 59, 119, 121, 122, 135, 140-143, 145-146, 148-151, 160-164, 170-171, 190-193).

Матеріалами провадження підтверджено, що суд першої інстанції дотримуючись наведених вище загальних засад кримінального провадження, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі можливі необхідні умови та забезпечив можливість для реалізації сторонами, в тому числі стороною обвинувачення, їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Однак стороною обвинувачення явка свідків в судове засідання забезпечена не була, внаслідок чого суд був позбавлений можливості провести їх допит та ухвалив рішення на підставі наданих сторонами доказів. Апеляційні доводи прокурора про те, що суд першої інстанції замість сприяння стороні обвинувачення, позбавив прокурора можливості надати суду докази, а потім вирішив питання щодо закінчення судового слідства, не допитавши при цьому свідків обвинувачення та допустивши неповноту та однобічність судового розгляду, - є такими, що не відповідають дійсності. При цьому як убачається з журналу судового засідання, перед закінченням судового слідства, прокурор ОСОБА_102 повідомив суду про те, що відомостей щодо явки свідків, зокрема і свідка ОСОБА_13 немає, клопотань не має, проти закінчення судового слідства та переходу до судових дебатів не заперечує (т. 50 а.п. 186).

Не заслуговують на увагу і доводи сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанції у вироку надав оцінку слідчим діям, проведеним на участю свідка ОСОБА_13 , який не допитувався у судовому засіданні. Відповідно до вироку, місцевий суд вказав, що досліджені у судовому засіданні:

- протокол пред`явлення свідку ОСОБА_20 фотознімків ОСОБА_13 для впізнання від 04.09.2012 (т.1 а.к.п.111-114);

- протокол пред`явлення свідку ОСОБА_21 фотознімків ОСОБА_13 для впізнання від 04.09.2012 (т.1 а.к.п.115-118);

- протокол пред`явлення свідку ОСОБА_103 фотознімків ОСОБА_13 для впізнання від 04.09.2012 (т.1 а.к.п.119-122);

- протокол пред`явлення свідку ОСОБА_104 фотознімків ОСОБА_13 для впізнання від 04.09.2012 (т.1 а.к.п.123-126);

- протокол затримання ОСОБА_13 від 04.09.2012 (т. 1 а.к.п.127);

- протокол огляду та вилучення у ОСОБА_13 мобільного телефону «Nokia 8800», взятого останнім у ОСОБА_20 , від 04.09.2012 з фототаблицею до нього (т. 1 а.к.п.143-144);

- протокол огляду від 09.09.2012 з фототаблицею до нього автомобіля «ВАЗ-21099» білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_13 (т. 2 а.к.п.87-89), на які послався прокурор у своїй промові у судових дебатах як на докази обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не несуть ніякого доказово значення щодо доведення вини вчинення обвинуваченими інкримінованого їм злочину.

Щодо твердження прокурора про те, що суд першої інстанції констатуючи факт застосування до потерпілих та свідків недозволених методів досудового розслідування, вийшов за межі судового розгляду, оскільки не наділений повноваженнями в рамках даного кримінального провадження вирішувати питання про вчинення кримінального правопорушення іншими особами та не дивлячись на усталену практику Верховного Суду не доручив відповідним органам проведення досудового розслідування зазначеного факту, а визнав докази, зібрані стороною обвинувачення недопустимими, не врахувавши при цьому, що покази, які давали свідки і потерпілі під час розгляду кримінального провадження іншим складом суду, суттєво відрізняються від тих, які отримані під час нового судового розгляду, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Так, під час допиту судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_24 вказав, що під час перебування у сторожці його ніхто не бив, не зв`язував, фізичного болю не завдавав. Він не бачив, щоб били ОСОБА_11 . Під час проведення за його участю впізнання - він нікого не впізнав, але слідчий намагався здійснити на нього тиск. Ніякої моральної і матеріальної шкоди йому завдано не було, говорив про це слідчому та прокурору.

Потерпілий ОСОБА_22 також заявляв про те, що підписував усі документи, що давав на підпис слідчий, оскільки на нього здійснювали тиск. В той же день, вночі слідчий з ним проводив відтворення події та обстановки на місці пригоди. Слідчий йому говорив та нав`язував, що треба говорити та показувати на слідчому експерименті. Після допиту, який проводився під аудіо та відеофіксацію, слідчий не надавав йому прочитати текст протоколу допиту, а лише вимагав, щоб він його підписав. Він говорив під запис про інші події та це не відповідало тому, що було записано слідчим у протоколі. З цих підстав ним було подано до прокуратури заяву на дії слідчого про погрози йому. Після подання цієї заяви до нього на роботу пізно увечері приїжджав слідчий ОСОБА_58 з невідомим чоловіком та намагалися забрати його нібито до прокуратури. Він намагався зателефонуватись своєму керівництву та повідомити, але ОСОБА_58 вихопив у нього мобільний телефон і лише через 15 хвилин вмовлянь повернув його. Через два дні після цього тиску він звільнився з роботи.

Потерпілий ОСОБА_11 суду повідомив, що підписував документи та протоколи у слідчого, не читаючи. Слідчий їх сам друкував та надавав йому на підпис. На той момент та зараз потерпілим себе не вважає, заяву про визнання його потерпілим не писав, лише підписував надані слідчим документи. Матеріальних або інших претензій до обвинувачений не має, 12.04.2012 будь-якої шкоди йому завдано не було. Під час досудового розслідування він неодноразово повідомляв, що люди були у масках-балаклавах та він їх не бачив, через що упізнати не може. Приїжджав до слідчого по дзвінку та підписував протоколи не читаючи.

Свідок ОСОБА_19 суду першої інстанції пояснив, що показання слідчого та впізнання ОСОБА_7 відбувалося у приміщенні прокуратури і протоколи він підписував не читаючи. Побоювався відповідальності за вчинені дії, тому сказав слідчому, що приймати участь у вантажних роботах йому наказав керівник. На нього був вчинений тиск після того, як при допиті у ІНФОРМАЦІЯ_4 він заявив, що ОСОБА_7 не знає і на місці події 12.04.2012 не бачив. З приводу цих навіконних дій він звертався із заявою до прокуратури Дніпропетровської області. Після подання цієї заяви його знову викликав слідчий ОСОБА_58 , який наполягав, щоб він надав неправдиві покази щодо свого директора ОСОБА_18 . Перед допитом у суді його знову викликали до прокуратури Дніпропетровської області і вже двоє слідчих продовжували тиск на нього, примушуючи до надання неправдивих показів. Про цей факт він повідомляв письмово (т.13 а.с. 92).

При цьому, всі потерпілі надали суду власноручно написані заяви ( ОСОБА_22 - т.47 а.п.127, ОСОБА_11 - т. 47 а.п. 128, ОСОБА_24 - т. 47 а.п. 129) та під час допиту повідомляли суд, що вважали себе потерпілими, під час допитів слідчий чинив на них тиск з метою отримання неправдивих показів щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вони неодноразово подавали клопотання, скарги та заяви щодо протиправних дій слідчого, які були досліджені судом ( ОСОБА_22 - т.6 а.п. 135, т.10 а.с. 153, т.16 а.п. 55, т.19 а.п. 166, т. 25 а.п. 35, т. 41 а.п. 244в; ОСОБА_11 - т.10 а.п. 154, т.11 а.п. 31, т. 11 а.п. 194, т. 19 а.п. 167, т.23 а.п. 131, т. 41 а.п. 245а; ОСОБА_24 - т. 10 а.п. 155, т.19 а.п. 168, т. 41 а.п. 244).

Про позапроцесуальний тиск під час досудового розслідування повідомляв і свідок ОСОБА_57 під час допиту 09.04.2013 іншому складу суду (т.11 а.п. 247), аудіозаписи показів якого, а також власноручні пояснення та висновок судово-медичного експерта № 4560 від 26.12.2012 (т. 10 а.п. 80-82) були досліджені судом першої інстанції у зв`язку зі смертю останнього. Так, ОСОБА_57 повідомив, що в прокуратурі він пояснив, що 12.04.2012 він мив на мийці автомобіль ОСОБА_7 , до нього на роботу на "Мазді" чорного кольору приїхали троє молодих людей, які назвалися працівниками міліції, попросили проїхати з ними, привезли його в район Південного моста, де усі вийшли із автомобіля та після запитання: "Це ти, хто мив " ІНФОРМАЦІЯ_21 " та дав про це показання?", його ударили спочатку у живіт, а потім, після того, як він зігнувся від болю, - по спині. При цьому йому сказали, щоб він думав, що каже. Він не повідомляв про цей випадок в слідчі органи, однак тілесні пошкодження зафіксував.

Таким чином, виходячи зі пояснень потерпілих та зазначених свідків, дослідженні процесуальних документів, наявних в матеріалах провадження, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про здійснення систематичного тиску та впливу на потерпілих та свідків під час досудового розслідування, які реальною побоювалися за своє життя.

Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції вийшов за межі судового розгляду, оскільки не наділений повноваженнями в рамках даного кримінального провадження вирішувати питання про вчинення кримінального правопорушення іншими особами є хибними, оскільки жодних висновків про вчинення кримінального правопорушення іншими особами вирок суду не містить. До такого ж висновку дійшла колегія суддів і щодо твердження апелянта про те, що суд першої інстанції, не дивлячись на усталену практику Верховного Суду, не доручив відповідним органам проведення досудового розслідування зазначеного факту, оскільки суд позбавлений процесуального права без клопотань з боку учасників кримінального провадження доручати відповідним органам проведення досудового розслідування встановлених ним фактів. Натомість таким правом відповідно до вимог ч.1 ст. 214 КПК наділений прокурор, де законодавцем зазначено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Водночас, відповідно до матеріалів провадження, за заявою ОСОБА_7 до ЄРДР були внесені відомості від 24.04.2014 за № 0000137 від 04.03.2014 за ознаками ч.1 ст. 366, ст.386 КК щодо фальсифікації матеріалів кримінального провадження, перешкоджання до з`явлення свідків та надання завідомо неправдивих показань суду (т. 23 а.п. 238), та 07.11.2013 за № 0000141 щодо незаконних дій посадових осіб ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " за ч.1 ст. 364-1, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК (т. 23 а.п. 186).

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно не врахував покази, надані потерпілими та свідками (при цьому не зазначаючи яких саме), надані ними під час розгляду кримінального провадження іншим складом суду, з посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 (справа № 750/5745/15-к), не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у зазначеній постанові Суд навів висновки щодо допустимості показів свідка, наданих ним під час минулого судового розгляду, явку якого неможливо було забезпечити під час нового судового розгляду.

Аналізуючи доводи сторони обвинувачення про те, що суд належним чином не перевірив наявність у обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_105 алібі, апеляційний суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо алібі обвинуваченого ОСОБА_7 місцевий суд послався на покази останнього, який вказав, що 12.04.2012 у вечірній час він поставив свій автомобіль на автомийку та грав у більярд разом з ОСОБА_106 . Потім вдома допомагав бабусі, яка погано себе почувала, здійснював дзвінки до ОСОБА_107 та до ранку знаходився за місцем проживання в оточенні рідних та знайомих. ОСОБА_7 також пояснив, що між ним та слідчим ОСОБА_48 , який використав своє службове становище, наявні неприязні відносини через жінку. ОСОБА_13 , який спочатку у даному провадженні був підозрюваним, а потім, після того, як надав слідчому ОСОБА_66 неправдиві показання відносно вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, набув процесуального статусу свідка.

Заява ОСОБА_7 про помсту з боку ОСОБА_13 підтверджується «відмовним матеріалом №2862 від 08.08.2010 про викриття злочинної діяльності ОСОБА_13 за інформацією ОСОБА_7 (т.15 а.с.174-195).

За поясненнями свідка ОСОБА_57 , наданими ним при попередньому розгляді справи та дослідженим судом першої інстанції у зв`язку зі смертю свідка, він працював на автомийці і 12.04.2012 після 20.00 години мив автомобіль ОСОБА_7 . Покази свідка ОСОБА_42 підтверджені записом облікового журналу автомийки щодо мийки автомобіля «PORSCHE CAYENNE», після 20 години 12.04.2012 року.

Свідок ОСОБА_52 , підтвердив, що приблизно з 20.30 до 21.40 години 12.04.2012 він спілкувався з ОСОБА_7 під час гри у більярд і біля будинку обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_80 , підтвердила, що приблизно з 21 години 40 хвилин 12.04.2012 і до ранку 13.04.2012 обвинувачений ОСОБА_7 перебував вдома разом з бабусею, якій свідок надавала медичну допомогу, та з цивільною дружиною.

Місцевий суд обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_7 та зазначених свідків послідовними й такими, що узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей, і підстав не довіряти їм у суду першої інстанції не було.

Також судом було взято до уваги інформацію з електронних комунікаційних мереж за номерами мобільних телефонів ОСОБА_7 , відповідно до якої абонент НОМЕР_35 ( ОСОБА_7 ):

- о 21.40 годині 12.04.2012 знаходився у зоні дії базової станції, розташованої по АДРЕСА_10 ;

- о 22.47 годині 12.04.2012 мав телефонне з`єднання з абонентом НОМЕР_36 ( ОСОБА_108 ) і знаходився у зоні дії базової станції, розташованої по АДРЕСА_4 ;

- о 23.59 годині 12.04.2012 мав телефонне з`єднання з абонентом НОМЕР_36 ( ОСОБА_108 ) і знаходився у зоні дії базової станції, розташованої по по АДРЕСА_10 ;

- о 01.30 годині 13.04.2012 мав телефонне з`єднання із абонентом НОМЕР_36 ( ОСОБА_108 ) і знаходився у зоні дії базової станції, розташованої по АДРЕСА_4 ;

- о 08.07 годині 13.04.2012 знаходився у зоні дії базової станції, розташованої по АДРЕСА_4 ;

На момент телефонних з`єднань з 19.43 по 21.20 годину 12.04.2012 абонент НОМЕР_37 ( ОСОБА_7 ) перебував у зоні пр. Героїв і пров. Добровольців у м.Дніпропетровську. На момент останнього телефонного з`єднання 12.04.2012 о 21.41 годині цей абонент знаходився в зоні АДРЕСА_11 . Наступне телефонне з`єднання цей абонент мав о 08.03 годині 13.04.2012, перебуваючи в зоні пр. Героїв і вул. Мандриківської від вул. Космічної до бульвару Слави у м. Дніпропетровську.

Абонент НОМЕР_38 ( ОСОБА_7 ) о 21.42 годині 12.04.2012 знаходився у зоні дії базової станції, розташованої по АДРЕСА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що про інкриміновані йому події дізнався з матеріалів справи. У його дружини 11 квітня 2012 року був день народження, святкували його разом, після цього він три наступні дні почував себе зле та відпочивав.

Обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що про досудове розслідування дізнався з повідомлення, яке прийшло на пошту. З потерпілими та свідками не знайомий. Де саме він був у той день у квітні 2012 року не пам`ятає.

Відповідно до п.10, п.15 ч.1 ст.7, ст. 17 КПК до загальних засад кримінального провадження відноситься презумпція невинуватості та змагальності сторін.

За змістом ст. 62 Конституції України, п.п.1,2 ч.1 ст. 91 КПК, саме прокурор зобов`язаний довести суду відсутність у обвинуваченого алібі, однак органом досудового розслідування при судовому розгляді викладені доводи сторони захисту спростовані не були.

Є такими, що не заслуговують на увагу і твердження прокурора про безпідставність визнання судом першої інстанції недопустимим доказом оптичний носій "TINANUM DVD DVD+R 120 min 4,7 GB 2,4Х/4ХІ/8Х» з відеозаписом з камери відеонагляду з АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_7 ", який спростовує наявність у обвинувачених алібі.

Відповідно до протоколу огляду від 08.09.2012, слідчою ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_32 , у присутності двох понятих ОСОБА_109 та ОСОБА_110 , у період з 17.50 по 18.15 годин в приміщенні автозаправної станції «Лукойл- Україна» №0417 на автодорозі Н 08 Бориспіль-Дніпропетровськ, 417 км вилучено оптичний носій «TINANUM DVD DVD+R 120 min 4,7 GB 2,4X/4XI/8X» з відеозаписом з камери відеонагляду, добровільно наданий представником АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ОСОБА_111 . За поясненнями ОСОБА_45 на цьому диску наявний відеозапис з камери відеоспостереження торговельної зали вказаної АЗС, встановленої при вході у торговельний зал АЗС за 12.04.2012 в період часу з 22.01 години. Диск білого кольору, на зворотній стороні перламутровий. На зовнішній стороні диска наявний запис «TINANUM DVD DVD+R 120 min 4,7 GB 2,4X/4XI/8X». Диск не пошкоджений. Під час огляду фотографування не проводилось. Оглянутий диск вилучається ІНФОРМАЦІЯ_4 для долучення до матеріалів кримінальної справи №4121356 (т.1 а.п. 58-59).

Згідно повідомлення заступника генерального директора ПІІ " ІНФОРМАЦІЯ_7 " ОСОБА_112 від 18.12.2012, станом на 12.04.2012 на автозаправочній станції АЗС № 04-17 було встановлено систему відеоспостереження " ІНФОРМАЦІЯ_24 " на базі персонального комп`ютера, запис відеоінформації проводився по детектору руху, відеоархів зберігався 15 днів, після чого перезаписувався (т.9 а.п.20).

За висновком експертів за результатами проведення судової комплексної комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису у кримінальній справі № 175/58/13 (провадження № 1-кп/175/315/18) № 27572/23-35 від 16.02.20124, досліджуваний файл відеозапису з назвою "0000-0400 [06].avi", який міститься на компакт- диску DVD-R «TINANUM» є копією. Дата та час створення досліджуваного файлу "0000-0400 [06].avi" та внесення останніх змін - 12 грудня 2012 року о 9:21:41 годині. Дата та час, що фіксуються в реквізитах (службової інформації) файлу залежить від налаштувань, зокрема, технічного пристрою відеозвукозапису та може не відповідати дійсним значенням. Враховуючи, що для проведення експертизи надано відеозапис, який є копією, вирішити питання: "Чи наявні будь-які ознаки монтажу відеозапису? Чи можливо стверджувати, що відеозапис не піддавався монтажу?" експертними методами не можливо. Дата та час створення файлу відеозвукозапису, як правило, формуються системою відеозвукозапису у відповідності до тих налаштувань дати та часу, які на ній встановлені. Дата та час створення файлу може змінюватись при його копіюванні на інший носій інформації і в такому разі буде відповідати даті та часу, що встановлені в операційній системі на момент копіювання. Загалом існує низка програмних засобів, які дозволяють змінювати атрибути файлів (дата та час створення файлів, тощо) на довільні значення (т. 50 а.п. 112-119).

Враховуючи наведене, оскільки не можливо встановити, чи піддавався наданий стороною обвинувачення на спростування алібі ОСОБА_7 відеозапис з назвою "0000-0400 [06].avi", наявний на диску «TINANUM DVD DVD+R 120 min 4,7 GB 2,4X/4XI/8X» монтуванню, а також оскільки він не узгоджується з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показами свідків ОСОБА_39 та ОСОБА_113 , інформацію з електронних комунікаційних мереж щодо фіксування за номерами мобільних телефонів ОСОБА_7 перебування останнього під час події злочину за іншою адресою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що це відеозапис не може бути визнаний належним та допустимим доказом. Посилання прокурора в апеляційній скарзі на судову практику Верховного Суду, викладену у постановах від 22.10.2020 (справа № 677/2020/16-к) та від 19.08.2021 (справа № 756/8124/19), відповідно до якої копія електронного документа є його оригіналом, не є релевантною до даної справи, оскільки долучення стороною обвинуваченого до матеріалів цього провадження копії відеозапису, створеного 12.12.2012, позбавило можливості експертним шляхом встановити чи не піддавався цей відеозапис монтажу.

Аналізуючи апеляційні доводи сторони обвинувачення про те, що судом на підтвердження невинуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як один із основних доказів, взято проведення слідчих дій неуповноваженими особами, при цьому суд у вироку не посилається на інші матеріали кримінального провадження, які були досліджені у судовому засіданні за клопотанням прокурора, апеляційний суд зазначає таке.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 жовтня 2021 року (справа № 724/86/20, провадження № 51-1353 кмо 21) обґрунтовано зазначила, що дотримання належної правової процедури здійснення слідчих дій, крім іншого, означає їх виконання спеціально уповноваженою в конкретному провадженні особою, що має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні та публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань. Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу. Водночас витяг з ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні, так витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування. В аспекті застосування приписів ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Відповідно до постанови начальника СВ Дніпропетровського РВ УМВС України в Дніпропетровській області підполковника міліції ОСОБА_114 від 17.04.2012, розслідування кримінальної справи № 4121356 було доручено групі слідчих, зокрема старшому слідчому СВ Дніпропетровського РВ майору міліції ОСОБА_115 , слідчому СВ Дніпропетровського РВ старшому лейтенанту міліції ОСОБА_116 , слідчому СВ Дніпропетровського РВ лейтенанту міліції ОСОБА_117 , слідчому СВ Дніпропетровського РВ лейтенанту міліції ОСОБА_118 , слідчому СВ Дніпропетровського РВ капітану міліції ОСОБА_119 , слідчому СВ Дніпропетровського РВ старшому лейтенанту міліції ОСОБА_120 (т.1 а.п. 2).

Постановою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_121 від 11.09.2012 розслідування кримінальної справи № 4121356 доручено слідчому вз ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_66 , слідчому в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_122 , старшому слідчому СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_123 , оперативному уповноваженому в ОВС УВБ в Дніпропетровській області ОСОБА_124 , начальнику відділу УКР ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_125 , старшому оперативному уповноваженому УКР ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_126 , оперативному уповноваженому УКР ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_127 , оперативному уповноваженому СКР Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_128 , помічнику оперативного уповноваженого СКР Красногвардійського ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_129 (т.3 а.п.4-5).

Згідно постанови першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_121 про внесення змін до складу слідчо-оперативної групи від 07.11.2012, до складу слідчо-оперативної групи, призначеної по кримінальній справ № 4121356 увійшли: слідчий в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_130 , слідчий в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_58 , старший слідчий СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_131 , оперативний уповноважений в ОВС УВБ в Дніпропетровській області ОСОБА_132 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_133 , старший оперативний уповноважений ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_126 , оперативний уповноважений ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_127 , старший оперативний уповноважений ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_134 , оперативний уповноважений ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_135 (т.7 а.п. 173-174).

Водночас, відповідно до повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника міліції ОСОБА_136 № 3/7адв/799 від 23.04.2014, лейтенант міліції ОСОБА_137 працює в ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді слідчого слідчого відділу з 26 червня 2012 року, спеціальне звання «лейтенант міліції» останньому було присвоєно наказом ІНФОРМАЦІЯ_23 від 25 травня 2012 року за № 431 (т.23 а.с.249). Тобто станом на 17.04.2012 ОСОБА_138 не мав спеціального звання лейтенанта міліції та не працював в ІНФОРМАЦІЯ_4 , отже факт доручення розслідування цієї кримінальної справи слідчому СВ Дніпропетровського РВ лейтенанту міліції ОСОБА_117 17.04.2012 викликає обґрунтований сумнів.

Відповідно до висновків судової почеркознавчої експертизи № 4544-14 від 08.05.2015 (т.26 а.п. 76-115), підписи в процесуальних документах, а саме: в повідомленнях про затримання ОСОБА_13 , протоколи ознайомлення ОСОБА_13 з правом на захист, протокол допиту ОСОБА_13 , в протоколу допиту ОСОБА_15 (т.1 а.п. 131,132,133, т.2 а.п 6-7, 8, 38-37) виконані не ОСОБА_139 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_140 ; в повідомленнях про затримання ОСОБА_7 від 06.09.2012 (т.1 а.п. 162, 163, 164) виконані не ОСОБА_141 , а іншою особою.

Крім того, за матеріалами провадження, у даному провадженні слідчими ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_145 та ОСОБА_146 , яким не було доручено проведення розслідування кримінальної справи, було проведено ряд слідчих дій, а саме: слідчим ОСОБА_142 було проведено обшук в квартирі ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.п. 147-148), слідчим ОСОБА_147 проведено допит потерпілого ОСОБА_28 (т.2 а.п. 39), слідчим ОСОБА_148 проведено допит свідка ОСОБА_149 (т.2 а.п. 40,41), слідчим ОСОБА_145 проведено додатковий допит потерпілого ОСОБА_22 (т.2 а.п. 81-82), слідчий ОСОБА_144 провів повторний допит підозрюваного ОСОБА_13 (т.2 а.п. 99-103), пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (т.2 а.п. 104-105, 106-107, 108-109).

Також суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про незаконну участь під час допиту, проведеного 08.09.2012 слідчим ОСОБА_141 , підозрюваного ОСОБА_7 слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_68 , повноваження якого у цьому кримінальному провадженні на час проведення допиту не підтверджені (т.2 а.п.17-18).

За правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2022 (справа № 477/426/17), постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

З матеріалів справи убачається, що стороною захисту протягом досить тривалого часу розгляду кримінального провадження неодноразово ставилось питання щодо проведення слідчих дій неуповноваженими особами, однак стороною обвинувачення, навіть на стадії апеляційного перегляду справи докази проведення досудового розслідування належними особами суду надано не було.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що прокурор вказуючи в апеляційній скарзі про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про проведення слідчих дій у справі неуповноваженими особами, не послався на інші матеріали кримінального провадження, які були досліджені у судовому засіданні, не зазначив, які саме докази не було проаналізовано судом у вироку та спростовують викладений вище висновок.

З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи сторін обвинувачення і захисту, зроблено аналіз наявних в матеріалах провадження доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші та, витлумачивши, як того і вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинувачених, обґрунтовано визнав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК і виправдав їх у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими.

При цьому, суд дотримався вимог ст. 10 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог кримінального процесуального закону..

Апеляційний суд уважає вважає безпідставними наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що суд першої інстанції допустив суперечність між мотивувальною та резолютивною частинами вироку, не визначився з яких підстав ним виправдано ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зазначивши у мотивувальній частині вироку про те, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості останніх в скоєнні кримінального правопорушення та одночасно стверджуючи, що прокурором не надано безсумнівних, допустимих доказів того, що правопорушення вчинене обвинуваченими.

Згідно ч.1 та п.1 ч.3 ст.374 КПК вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

У разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

За положеннями ч.1 ст. 373 КПК, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

У мотивувальній частині виправдувального вироку повинні міститися формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а в резолютивній частині ? рішення про визнання особи невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та про її виправдання.

Як свідчить зміст мотивувальної частини оскаржуваного вироку ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30 грудня 2024 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 186 КК у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено останніми. Цю ж саму підставу виправдання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , передбачену п.2 ч.1 ст. 373 КПК, зазначено у резолютивній частині вироку. Будь-які інші підстави для виправдання обвинувачених ні мотивувальна, ні резолютивна частини вироку не містять.

Таким чином порушень вимог КПК під час ухвалення місцевим судом оскаржуваного вироку, що стало б підставою для його скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції оцінив докази відповідно до вимог ст.94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, та належним чином мотивував своє рішення про виправдання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 186 КПК у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Дніпропетровської прокуратури ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого та ОСОБА_9 , обвинувачених за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 186 КК - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4