Номер провадження: 11-кп/813/246/25
Справа № 500/778/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2023 року у кримінальному провадженні №0000033 внесеному до ЄРДР 04 січня 2019 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Матроська Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, працює за наймом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , або АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 07.12.2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 316; ч. 3 ст. 186; ст. 70 КК до позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 27.08.2018 року за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 01 лютого 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 01 лютого 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат у кримінальному провадженні та заходів забезпечення кримінального провадження.

Вказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що, що 06.12.2018 близько 15 години, більш точного часу не встановлено, знаходячись за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_10 у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпіла відволіклась, в одній з кімнат виявив та таємно викрав мобільний телефон торгової марки «Lenovo A1000» в корпусі білого кольору вартістю 545,84 грн, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн, на рахунку якої грошових коштів не було, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 570,84 грн.

Крім того, 07.12.2018 близько 16 години, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку №40 по вул. Авраамівській в м. Ізмаїл, під час спілкування із ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, просунув свою руку до зовнішньої правої кишені куртки, у яку була одягнута ОСОБА_10 , звідки дістав та відкрито викрав грошові кошти у сумі 600 грн та мобільний телефон торгової марки «Nokia RM-1136» в корпусі чорного кольору вартістю 330 грн, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн, на рахунку якої грошових коштів не було, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 955 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд не дослідив всі докази і не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного вироку, а саме: не допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не перевірені покази потерпілої про причетність іншої особи до вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не допитані свідки - поняті для встановлення обставин проведення слідчого експерименту.

Докази на які посилається суд, а саме - заяви потерпілої, дані слідчих експериментів, заяви свідків, показання потерпілої в суді ґрунтуються на припущеннях і не свідчать про доведеність в ході судового розгляду винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Вказує, що слідчі експерименти за участю обвинуваченого та потерпілої є недопустимими доказами, при цьому слідчий експеримент за участю підозрюваного проведений без участі захисника, а тому з порушенням права на захист.

При цьому ч. 3 ст. 373 КПК України встановлює, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин оскільки винуватість ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України не була доведена, захисник вважає, що за ч. 2 ст. 185 КК України його підзахисному можливо призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Просить частково змінити вирок та ухвалити новий, яким закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України звільнити на підставі ст.75 КК України.

Потерпіла ОСОБА_10 будучи належним чином повідомленою про дату та час судового засідання не з`явилась, клопотань про розгляд апеляційної скарги за її участі не надсилала до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, та захисника, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілої, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілої.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 , заявила клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, відповідно до вимог п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, та клопотання про закриття кримінального провадження, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та не заперечував проти клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі захисником не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, встановлених судом першої інстанції та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені вказаного злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Разом з тим, перевіривши матеріали кримінального провадження, надавши відповідну правову оцінку заявленим в апеляційній скарзі доводам і наявним в матеріалах провадження доказам, апеляційний суд доходить наступних висновків.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами, які у своїй сукупності є достатніми, допустимими, узгодженими між собою, зібрані у встановленому порядку і досліджені судом першої інстанції з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Так, потерпіла ОСОБА_10 під час судового розгляду пояснила, що знає обвинуваченого ОСОБА_8 як хлопця, що навчався з її сином в одній школі. У 2018 році, точну дату не пам`ятає, ОСОБА_8 прийшов до них додому до її чоловіка ОСОБА_13 , який згодом у 2020 році помер, з приводу мотоцикла. У неї був мобільний телефон «Lenovo» білого кольору, який на момент приходу до них ОСОБА_8 знаходився у спальній кімнаті на тумбочці у розібраному стані, у зв`язку з тим, що її чоловік збирався його почистити від бруду. Після того, як ОСОБА_8 пішов з їх будинку, то у них зник вказаний телефон «Lenovo». Відразу вони не помітили, але згодом вона спитала у чоловіка, де її телефон, який відповів, що на тумбочці розібраний, але його там не виявилося, там залишилась лише задня кришка від нього, вони його шукали у квартирі, але не виявили. При цьому її чоловік був здивованим зникненням телефону, так само як і вона. Тому він не міг його надати обвинуваченому ОСОБА_8 .

Після цього у неї викрадали ще три телефони, два з яких схожі між собою. На початку допиту потерпіла зазначила, що другий раз телефон, ключі та грошові кошти у сумі 600 грн з її кишені, наскільки вона пам`ятає, витягнув не обвинувачений ОСОБА_8 , а його брат ОСОБА_14 , коли вона поверталася додому від своєї матері. При цьому потерпіла надавала мінливі показання щодо того, хто саме вчинив це викрадення, вказуючи чи то на обвинуваченого ОСОБА_8 , чи то на його брата. Але вона зазначила, що він підійшов до неї, спитав чи є у неї гроші та рукою витягнув з правої кишені її куртки вказані речі та грошові кошти. Після цього, їй купили такий же телефон, і через деякий час обвинувачений ОСОБА_8 взяв його у неї для того, щоб начебто подзвонити, після чого відкрито втік від неї з ним. А в останній раз до неї на вулиці підходили обвинувачений ОСОБА_8 зі своїм братом ОСОБА_14 та взяли у неї сумку, в якій був ще один телефон та грошові кошти. При цьому потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що після вчинення відносно неї вказаних кримінальних правопорушень через деякий нетривалий час вона самостійно звернулася до поліції із заявами, які писала самостійно власноручно та в яких виклала обставини, що відбувалися на той час, у тому числі хто саме у неї викрав мобільний телефон з грошима. Після цього слідчий проводив слідчий експеримент за її участю, під час якого вона також показувала на місці, де у неї взяли гроші та телефон з ключами. Потерпіла також зазначила, що після вказаних події у 2020 році вона отримала травму голови, і на даний час погано бачить. Згодом, в ході її допиту у судовому засіданні та після пред`явлення їй для ознайомлення її заяви про вчинене кримінальне правопорушення та протоколу слідчого експерименту за її участю, потерпіла пояснила, що точно не пам`ятає, хто саме у неї відкрито викрав телефон та гроші з кишені її куртки.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується також зібраними по кримінальному провадженню доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відповідно до заяв ОСОБА_10 від 03.01.2019 на ім`я начальника Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, ОСОБА_8 06.12.2018 близько 15:00 год. таємно викрав з її квартири її мобільний телефон марки «Lenovo», спричинивши їх шкоду на суму 1 000 грн, а 07.12.2018 близько 17:00 год. ОСОБА_8 викрав її мобільний телефон марки «Nokia 6610», ключі від її квартири та гроші з кишені її куртки, завдавши їй шкоду на суму 1 000 грн.

Згідно протоколу огляду місця події домоволодіння АДРЕСА_5 , в якому розташована квартира ОСОБА_10 , а також ділянка місцевості, розташованої по вул. Авраамівській, яка перетинається з одного боку вул. Телеграфною та Грецькою навпроти буд. №40 в м. Ізмаїл, були оглянуті, згідно даним відповідних протоколів від 26.01.2019, на яких зафіксовано обстановка місця події.

Із заяви від 10.01.2019 ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_12 добровільно видала мобільний телефон марки «Nokia RM-1136», який згідно протоколу огляду предмету від 10.01.2019 був оглянутий. Згодом саме цей телефон відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 22.01.2019 потерпіла впізнала серед інших пред`явлених їй телефонів, як такий, що їй належить, після чого тоді ж і був їй повернутий.

Про обставини відкритого заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_10 остання докладно описала та показала на місці події під час проведення за її участю слідчого експерименту, згідно відповідного протоколу від 26.01.2019 та додатку у виді таблиць ілюстрацій. Так, потерпіла ОСОБА_10 , знаходячись на вул. Авраамівській, яка перетинається з двох боків з вул. Телеграфною та вул. Грецькою в м. Ізмаїл поблизу буд. №40, чітко показала місце, де до неї підійшов саме ОСОБА_8 , після чого відкрито заволодів її майном. Вона вказала на праву кишені куртки, в якій знаходились грошові кошти та мобільний телефон.

Суд першої інстанції вірно при цьому зазначив, що через нетривалий час після вчинених відносно потерпілої викрадень, вона, безумовно, краще пам`ятала обставини, що мали місце незадовго до її звернення до поліції та проведення з нею слідчого експерименту, а на час судового розгляду з урахуванням сукупності вказаних обставин потерпіла добросовісно помиляється, а також цілком обґрунтовано точно не пам`ятає усіх подій, що відбувалися.

Крім того, під час слідчого експерименту, проведеного згідно протоколу від 31.01.2019 та додатку у виді таблиць ілюстрації, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. АДРЕСА_5 у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_6 , в якій проживає потерпіла ОСОБА_10 , показав де 06.12.2018 він побачив тумбочку, на якій лежав мобільний телефон марки «Lenovo» білого кольору. Він показав як поклав його до своєї кишені, після чого покинув приміщення зазначеної квартири. Крім того, він, знаходячись по вул. Авраамівській кут вул. Телеграфної в м. Ізмаїл, самостійно показав де 07.12.2018 він зустрів ОСОБА_10 , яка йшла по тротуару біля будинку №40 по вул. Авраамівській, зупинив її, запитав чи немає в неї грошей, після чого показав як засунув руку до кишені куртки ОСОБА_10 з правої сторони, звідки дістав мобільний телефон марки «Nokia» та грошові кошти в сумі 600 грн, вказавши в якому напрямку він втік разом з майном.

Під час судового розгляду сторона захисту, зокрема обвинувачений ОСОБА_8 , не піддав сумніву дані вказаного протоколу.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дані вказаного протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 повністю співвідносяться з даними протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої, а також з даними її заяв про вчинені кримінальні правопорушення, а також з показаннями потерпілої ОСОБА_10 в частині відкритого викрадення у неї мобільного телефону «Nokia» з грошима на вул. Авраамівській біля будинку №40 на перехрещенні з вул. Телеграфна та Грецька в м. Ізмаїл, а тому вони повністю узгоджуються між собою, відповідають та доповнюють одні одних, і повністю спростовують доводи захисника щодо непричетності обвинуваченого до вчинення злочину за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника, що слідчий експеримент за участю підозрюваного проведений без участі захисника, є порушенням права на захист, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 240 КПК України участь захисника при проведенні слідчого експерименту не є обов`язковою.

Крім того, під час проведення слідчого експерименту обвинуваченому були роз`ясненні його права згідно з п.п. 3-7 ч. 3 ст. 42 КПК України, у тому числі право участі захисника, проте останній не заявляв клопотань про обов`язкову участь його захисника у вказаній слідчій дії.

Таким чином матеріалами кримінального провадження доводи апеляційної скарги щодо порушення права на захист не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом не допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є також безпідставними, оскільки як вбачається з журналу судового засідання від 03.03.2023 під час вирішення судом питання щодо допиту вказаних свідків, захисник не наполягав на їх допиті.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у вказаному кримінальному провадженні, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України необґрунтованими.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 , заявила клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, відповідно до вимог п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 статті 5 Кримінального Кодексу України регламентує, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом №3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення крадіжки, яка мала місце 06 грудня 2018 року.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2018 році - 1921 гривні.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченим майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1921 грн. - станом на 2018 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст. 5 КК і на теперішній час інкриміноване обвинуваченому діяння не підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 479-2 КПК за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 - 1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи той факт, що в даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_8 надана згода на закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, апеляційний суд керується положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 3 ст. 479-2 КПК.

Згідно із абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, враховуючи надання обвинуваченим згоди на закриття провадження, керуючись положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 3 ст. 479-2, ст. 417 КПК, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, виключити посилання суду першої інстанції на ст. 70 КК України, в іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 284, 376, 404, 405, 407, 417, 419, 424, 479-2, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження задовольнити.

ВирокІзмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2023 року у кримінальному провадженні №0000033 внесеному до ЄРДР 04 січня 2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України скасувати.

Закрити кримінальне провадження №0000033 внесеному до ЄРДР 04 січня 2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключити з резолютивної частини вироку суду першої інстанції посилання на ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4