Справа № 446/149/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1286/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу з уточненнями адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кам`янка-Бузька, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року про обвинувачення останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з мобілізаційною роботою, строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання засудженій ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, з метою особистого протиправного збагачення, шляхом одержання неправомірної вигоди для себе за вчинення нею в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням свого службового становища, а саме за оновлення даних у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_9 , шляхом проставлення печаток (відміток), які засвідчують факт перебування останнього на військовому обліку та в подальшому нададуть йому можливість пред`явлення вказаного документу при прийнятті на роботу, як цього вимагає Постанова КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року, стала на шлях злочинної діяльності за наступних обставин.

Так, на початку серпня 2023 року, більш точний час в ході судового розслідування не встановлено, до ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_9 для отримання консультації з приводу оформлення документів, необхідних під час офіційного прийняття на роботу.

В подальшому, на початку серпня 2023 року, більш точний час в ході судового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 зустрілася з ОСОБА_9 у центральній частині міста Кам`янка-Бузька Львівського району Львівської області, де повідомила останньому, що для його офіційного працевлаштування необхідно оновити документи військового обліку, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного для чого потрібно звернутись у військовий комісаріат. Після чого ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, у вигляді грошових коштів в розмірі 1000 доларів США за вчинення в інтересах ОСОБА_9 дій з використанням свого службового становища, а саме взяття ОСОБА_9 , всупереч установленому законом порядку, на облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом здійснення відмітки в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного ОСОБА_9 та вручення йому повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в подальшому унеможливить отримання ним повістки про виклик до іншого військкомату у громадських місцях та подальшого призову на військову службу.

Завершуючи реалізацію свого злочинного умислу на одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, 14 серпня 2023 року о 13 год 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу відділення «ОщадБанк», що розташоване за адресом: Львівська область, Львівський район, м. Кам`янка-Бузька, вул. Шевченка, 19, отримала від ОСОБА_9 його тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та одержала для себе неправомірну вигоду у розмірі 1000 доларів США за взяття ОСОБА_9 , всупереч установленому законом порядку, на облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом здійснення відмітки в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного ОСОБА_9 , що в подальшому унеможливить отримання ним повістки про виклик до іншого військкомату у громадських місцях.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 368 КК України - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням свого службового становища.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з мобілізаційною роботою строком на 2 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на незаконність та необґрунтованість оскарженого вироку. Зокрема, вказує, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Судом першої інстанції не встановлено, що у цьому випадку наявні обставини, що пом`якшують покарання, однак ОСОБА_7 на досудовому слідстві та в ході судового розгляду визнала обставини кримінального провадження та вину у вчиненні кримінального правопорушення. Активно сприяла розкриттю злочину, шляхом надання послідовних визнавальних показань, як на стадії досудового розслідування, так і в ході допиту обвинуваченої в суді першої інстанції. Під час допиту в суді ОСОБА_7 вказала, що вона визнає вину в тому, що дійсно отримала від викривача грошові кошти в розмірі 1000 доларів США і повністю усвідомлює, що вчинила протиправно. Водночас, ОСОБА_7 заявила, що вказаний злочин вона вчинила внаслідок провокації підкупу з боку викривача ОСОБА_9 та органу досудового розслідування.

Звертає увагу, що захист від провокації обов`язково передбачає, що обвинувачений визнає вчинення інкримінованих йому дій, але стверджує, що їх скоєння було наслідком незаконного підбурювання з боку працівників органів правопорядку. Відповідно позицію ЄСПЛ підтримав у своїй постанові від 28 березня 2024 року Касаційний кримінальний суд у справі №397/430/20. При цьому суд першої інстанції у своєму вироку не навів висновків про непослідовність позиції сторони захисту та про виключення цієї справи з категорії справи про провокацію підкупу, а надав оцінку доказам сторони захисту, що подані в підтримку позиції провокації, презюмується, що обвинувачена все-таки не заперечувала свою вину, а визнавала. Наведена обставина безумовно пом`якшує покарання.

Як зазначає захисник, вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення відбулось внаслідок збігу тяжких сімейних обставин: у серпні 2023 року мати обвинуваченої, ОСОБА_10 , хворіла на тяжке онкологічне захворювання, а саме: гліобластому правої тім`яної частки головного мозку IV (останньої) стадії. Внаслідок цього захворювання мати обвинуваченої мала ускладнення у вигляді лівобічного геміпарезу (параліч) з порушенням рухової функції та ходьби та явищ гідро цефалічного синдрому з вираженими мнестично-когнітивними розладами (часткова втрата пам`яті, деменція, порушення мовлення тощо). ОСОБА_7 внаслідок цих обставин перебувала у постійному стресі та зазнавала душевних хвилювань через неможливість зарадити хворобі матері та забезпечити їй якісне продовження життя, необхідність у значних регулярних витратах на лікування матері дороговартісними протипухлинними препаратами, препаратами, що долають токсичний вплив лікування на організм онокохворого та препаратами, що нормалізують психо-фізіологічний стан. Загальновідомо, що паліативне лікування онкохворого є суттєво дороговартісним та обтяжливим.

23 травня 2024 року ОСОБА_10 , мати обвинуваченої, померла внаслідок ускладнень вказаного захворювання.

Крім цього, у липні 2023 року донька обвинуваченої, ОСОБА_11 , 2012 року народження, внаслідок вікових змін в організмі почала різко втрачати зір. Малолітній доньці ОСОБА_7 був встановлений діагноз вроджена катаракта обох очей, а поступове зниження гостроти зору при катаракті у перспективі загрожує повною сліпотою. Внаслідок чого донька обвинуваченої потребувала термінового лікування та оперативного втручання. 28 серпня 2024 року малолітній ОСОБА_11 здійснено оперативне втручання із факоаспірації вродженої катаракти, транссклеральної передньої вітректомії з заднім капсулорексисом, едноваскулярна імплантація ІОЛ. 2 жовтня 2024 року доньці обвинуваченої проведено друге оперативне втручання.

Внаслідок цих обставин ОСОБА_7 перебувала у постійному стресі, переживаючи за збереження зору дитині, потребі у додаткових значних витратах на дороговартісне обстеження та лікування доньки, при цьому не припиняючи догляд та лікування тяжкохворої матері.

На думку апелянта, вказані обставини беззаперечно вказують на наявність тяжких сімейних обставин в обвинуваченої у серпня 2023 року.

Крім цього, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення вперше і до того не притягалася до відповідальності, навіть за адміністративні правопорушення.

На вихованні в обвинуваченої також перебуває малолітній син ОСОБА_12 2016 року народження.

Водночас, при призначенні міри покарання судом не взято до уваги, що обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

Захисник також указує, що враховуючи особу обвинуваченої, яка ніколи не мала проблем із законом, була зразковим військовослужбовцем, саме по собі порушення кримінального провадження, процесуальні дії під час досудового розслідування, обрання їй міри запобіжного заходу та заходів забезпечення кримінального провадження, розгляд справи щодо неї в суді вже досягли мети її виправлення; попередження вчинення нею нових злочинів, а також кари, що полягає у відчутті ганьби та сорому, моральних страждань, осудженні суспільства (справа була висвітлена в медіа ресурсах).

На переконання сторони захисту, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів є покарання у виді штрафу.

Крім цього, апелянт вважає, що суд першої інстанції здійснив неналежну перевірку факту провокації підкупу ОСОБА_7 з боку викривача ОСОБА_9 та правоохоронних органів. Вважає, що судом першої інстанції фактично було «видавлено» з викривача показання, шляхом надання конкретних навідних питань на особу обвинуваченої, відповідь, що грошові кошти попросила саме вона.

24 березня 2025 року адвокат ОСОБА_6 подав уточнення до апеляційної скарги, у яких просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з мобілізаційною роботою строком на 2 роки.

В поданих уточненнях до апеляційної скарги захисник звертає увагу на наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. При цьому обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Звертає увагу, що в оскарженому вироку суд першої інстанції щодо мети призначеного ОСОБА_7 покарання обмежився висновком, що позбавлення її волі запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами. Висновку неможливості виправлення обвинуваченої при більш м`якому покаранні, необхідності в ізоляції від суспільства ОСОБА_7 та яку суспільну небезпеку становитиме обвинувачена, перебуваючи на волі, суд у вироку не навів. Хоча позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань.

Як зазначає апелянт, враховуючи особу обвинуваченої, те, що вона ніколи не мала проблем із законом і була зразковим військовослужбовцем, саме по собі порушення кримінального провадження, обрання їй міри запобіжного заходу та заходів забезпечення кримінального провадження, розгляд справи щодо неї в суді вже досягли мети її виправлення, попередження вчинення нею нових злочинів, а також кари, що полягає у відчутті ганьби та сорому, моральних страждань, осудженні суспільства.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу з уточненнями до неї та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги з уточненнями до неї, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі та уточненнях до неї захисником не оспорюються, а тому у цій частині апеляційним судом не перевіряються. За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК України, а саме як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якого використання службового становища.

Стосовно апеляційних доводів сторони захисту про те, що під час призначення покарання обвинуваченій місцевий суд не повною мірою дотримався вимог статей 50, 65 КК України, і призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, то такі, на переконання колегії суддів апеляційного суду, заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети та принципів справедливості й індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, згідно з положеннями статей 66 та 67 КК України.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , встановив відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання.

Крім цього, суд врахував, що ОСОБА_7 раніше не судима, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, одружена, на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.

За наявності указаних обставин, з урахуванням особи ОСОБА_7 , а також того, що вона діяла всупереч військовому обов`язку та ці дії безпосередньо впливали на рівень обороноздатності країни у часі війни, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і призначив їй покарання у виді 2 років позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з мобілізаційною роботою, строком на 3 роки.

Втім, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком та вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке станом на сьогодні є нетяжким злочином, та особі обвинуваченої, і таке покарання хоч і не виходить за межі, встановлені санкцією ч. 1 ст. 368 КК України, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через надмірну суворість.

Апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

У постанові від 13 лютого 2024 року у справі №753/13645/22 Верховний Суд зазначив, що збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин означає наявність таких негативних обставин, які заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки. Перелік вказаних обставин законом не визначено. Судова практика визнає ними, зокрема: смерть або тяжку хворобу рідної чи близької особи; хворобу винного; втрату ним роботи; складні житлові умови; подружню зраду або іншу подію, що спричинила конфлікт у сім`ї; важкий матеріальний стан; проживання підлітка в сім`ї п`яниць чи наркоманів. Ці обставини нерідко стимулюють девіантну поведінку особи.

Для визнання цих обставин такими, що пом`якшують покарання, необхідно встановити об`єктивний зв`язок між цими обставинами і вчиненим кримінальним правопорушенням. Видається, що така обставина, як важкий матеріальний стан, не може визнаватися такою, що виникли внаслідок аморального і протиправного способу життя самого винного. Так, важкий матеріальний і сімейний стан, який став наслідком систематичного пияцтва чи вживання наркотичних засобів, не може визнаватися обставиною, яка пом`якшує покарання при вчиненні корисливих злочинів. Тому суд повинен не лише вказати у вироку на наявність цих обставин, а й розкрити їх зміст та обґрунтувати зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням.

Як слідує з долучених до апеляційної скарги документів витягу з амбулаторної карти стаціонарного хворого №110, виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №56038, зокрема, у серпні 2023 року мати обвинуваченої, ОСОБА_10 , хворіла на онкологічне захворювання, а саме: гліобластому правої тім`яної частки головного мозку IV (останньої) стадії, що супроводжувалося ускладненням у вигляді лівобічного геміпарезу (параліч) з порушенням рухової функції та ходьби та явищ гідроцефалічного синдрому з вираженими мнестично-когнітивними розладами (часткова втрата пам`яті, деменція, порушення мовлення). 23 травня 2024 року ОСОБА_10 , мати обвинуваченої, померла внаслідок ускладнень вказаного захворювання.

Крім цього, у липні 2023 року донька обвинуваченої, ОСОБА_11 , 2012 року народження, почала різко втрачати зір, їй було встановлено діагноз - вроджена катаракта обох очей. 28 серпня 2024 року ОСОБА_11 здійснено оперативне втручання із факоаспірації вродженої катаракти, транссклеральної передньої вітректомії з заднім капсулорексисом, едноваскулярна імплантація ІОЛ. 2 жовтня 2024 року доньці обвинуваченої проведено друге оперативне втручання.

Колегія суддів погоджується з доводами про те, що внаслідок тяжкої, невиліковної хвороби її матері, яка вимагала регулярних витрат на лікування дороговартісними препаратами, потребувала значних як фізичних, так і психічних зусиль у догляді за матір`ю, а також хвороби очей її доньки, яка загрожувала сліпотою та також вимагала значних фінансових витрат, обвинувачена зазнавала душевних хвилювань та перебувала у постійному стресі, що беззаперечно сприяло вчиненню нею кримінального правопорушення, у результаті якого вона сподівалась отримати певну суму грошей.

Тому апеляційний суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Крім цього, колегія суддів враховує ставлення обвинуваченої до вчиненого, яка у суді першої інстанції зазначила, що взяла неправомірну вигоду, оскільки потребувала коштів на лікування важкохворої матері та лікування дитини, у якої проблеми з зором. В апеляційному суді ОСОБА_7 визнала вину в інкримінованому злочині, зазначила, що у вчиненому розкаюється та в подальшому зобов`язується дотримуватися бездоганної поведінки.

Апеляційний суд також бере до уваги службову характеристику ОСОБА_7 , відповідно до якої остання за період проходження служби зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони, до виконання службових обов`язків ставиться сумлінно, є дисциплінованим та відповідальним військовослужбовцем; те, що на утриманні обвинуваченої перебуває двоє неповнолітніх дітей, у тому числі син ОСОБА_12 , 2016 року народження.

За наявності вказаної вище обставини, що пом`якшує покарання, беручи до уваги ставлення обвинуваченої до вчиненого, усвідомлення нею негативних наслідків своїх дій, враховуючи її позитивну характеристику з місця служби, те, що вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, одружена, на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 368 КК України покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Водночас, враховуючи, що вчинення кримінального правопорушення було пов`язане з посадою обвинуваченої, до ОСОБА_7 слід також застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з мобілізаційною роботою, строком на два роки.

На переконання апеляційного суду, таке покарання в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а отже є справедливим, достатнім та необхідним для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості ОСОБА_7 .

Крім того, колегія суддів зауважує, що сплата штрафу на користь держави замість утримання обвинуваченої в установі виконання покарань буде сприяти не тільки виправленню особи, а й обороноздатності країни.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 1 ч. 1ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вироку разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 є обґрунтованою, а тому має бути частково задоволена, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу з уточненнями адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 368 КК України до штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну) тисячу гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з мобілізаційною роботою, строком на 2 (два) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4