Справа № 202/4047/25
Провадження № 1-кс/202/6567/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором відділом Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження № 0000266, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 19.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області поліції ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, яке погоджено з прокурором відділом Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000266, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 19.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000266, повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, покарання за яке передбачене від п?яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

ОСОБА_5 , згідно інформації з Державного реєстру речових прав має у своїй власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:3258, площею 0.1 га.

Враховуючи наявність достатність доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, з метою реалізації санкції у вигляді конфіскації майна, яке може бути застосоване до ОСОБА_5 в разі його засудження за скоєння даного злочину та враховуючи, що незастосування заборони на відчуження зазначеної вище земельної ділянки може призвести до незаконної перереєстрації права власності на неї, з метою її подальшого відчуження, керуючись ст.ст. 40, 131, 132, 170, 171, 172 КПК України просила накласти арешт у кримінальному провадженні №0000266 від 19.03.2025, на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:3258, площею 0.1 га; тимчасово, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавити будь-яких осіб права на відчуження та розпорядження вказаним вище майном, та заборонити вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо вказаного об?єкту нерухомого майна.

Посилаючись на ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий просила розглянути клопотання без повідомлення власника майна або його представників, що є необхідним, з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання про арешт майна проводиться без виклику власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до таких висновків.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (визначено ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації закон пов`язує з: 1) наявністю процесуального статусу підозрюваного в особи, щодо майна якої ставиться питання про арешт; 2) вказівка на конфіскацію як додатковий вид покарання в санкції статті Кримінального кодексу України, яка інкримінована підозрюваному; 3)належність підозрюваному майна, щодо якого ставиться питання про арешт, на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Перелік майна, яке підлягає конфіскації, наведений у ч. 1 ст. 49 КВК України, згідно з якою конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000266, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 19.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

16 травня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, а саме у вербуванні, яке вчинене з метою експлуатації, з використанням уразливого стану потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Санкція ч. 2 ст. 149 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:3258, площею 0.1 га, яка розташована в Курилівській селищній раді Петриківського району Дніпропетровської області.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує положення ч. 5 ст. 170 КПК України, відповідно до якої у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації.

Виходячи із нормативного визначення арешту майна, останній можливий шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_5 , необхідність накладення якого обґрунтована та обумовлена тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України. Санкція цієї статті передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Отже, встановивши необхідність збереження майна, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як можливого виду покарання.

Однак, слідчий суддя вважає надмірним застосування обмеження в частині встановлення заборони розпорядження нерухомим майном, оскільки така заборона або обмеження може бути застосовано, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна випадках.

Таких даних клопотання слідчого не містить, як і необґрунтована слідчим можливість настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування такого заходу.

Отже, враховуючи мету застосування заходу забезпечення кримінального провадження, визначаючи спосіб арешту приходжу до висновку, що його необхідно визначити у вигляді заборони відчуження, а тому клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Слідчий суддя зазначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням такого права. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності, яке полягає у тимчасовій забороні відчужувати майно.

Слідчий суддя також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Арешт накладено у найменш обтяжливий для власника спосіб, а саме шляхом накладення заборони на його відчуження, без позбавлення права розпорядження та користування, що зумовить найбільш ефективне забезпечення досягнення мети кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин, слідчий суддя доходить висновку, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, в даному кримінальному провадженні необхідно накласти арешт на майно в тій частині, і з тими заборонами, необхідність яких доведена органом досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором відділом Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження № 0000266, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 19.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на: земельну ділянку, яка розташована в Курилівській селищній раді Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:001:3258, площею 0.1 га, яка належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони її відчуження.

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1