Справа № 455/588/25
Провадження № 1-кп/455/155/2025
ВИРОК

Іменем України

25 червня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000083 від 14.02.2025 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хирів Старосамбірського району Львівської області, з середньою-спеціальною освітою, пенсіонера, інваліда ІІІ-ї групи (у зв`язку із загальним захворюванням), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, з метою її самовільного використання у власних цілях, діючи всупереч статей 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням, в 2018 році (точніший час органом досудового слідства не встановлено), всупереч цільовому призначенню наданої йому у приватну власність земельної ділянки із кадастровим номером :08:001:0164, не маючи відповідних дозвільних документів, зокрема, дозволу на спецводокористування та інших, із використанням спеціальної техніки, здійснив будівництво ставка для власного використання загальною площею 0,1293 га, під час облаштування якого, вчинив самовільне захоплення земельної ділянки площею 0,1624 га, яка розташована в межах прибережної захисної смуги безіменного струмка (потічка), який є притокою річки Стрв`яж, тобто на земельній ділянці, яка згідно статей 58, 59, 60, 61 Земельного кодексу України, статей 88, 89 Водного кодексу України належить до земель водного фонду та перебуває у комунальній власності Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області та з 17.12.2020 її правонаступника Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області в селі Буньковичі Старосамбірського району Львівської області, чим спричинив Хирівській міській раді Самбірського району Львівської області матеріальну шкоду на загальну суму 887,46 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , обґрунтовано обвинувачується у самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 2 статті 197-1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні у самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні, визнав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в обвинувальному акті, та пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, та оголошеними прокурором, шкоду він відшкодував добровільно, у вчиненому щиро кається.

Представник потерпілого Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 06.05.2025 подала в канцелярію суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, щодо вирішення справи покладалась на думку суду. Також, повідомила, що претензії майнового характеру у Хирівської міської ради відсутні, оскільки ОСОБА_3 відшкодував матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням.

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі частини 3 статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку про винуватістьОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за частиною 2 статті 197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.

Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обираючи покарання обвинуваченомуОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно статті 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягався.

Обставинами, які пом`якшують покаранняОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покаранняОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, суд не знаходить.

Аналізуючи вимоги статей 50 та 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 по справі №645/10158/14-к.

При таких обставинах, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі.Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого та інші фактичні обставини справи, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченогоОСОБА_3 статтю 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не встановлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 368-371, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Згідно статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Речовий доказ: земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0164 загальною площею 0,3612 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Буньковичі Хирівської територіальної громади Самбірського району Львівської області та котра згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві приватної власностіОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 , залишити власнику ОСОБА_3 .

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1