Провадження № 1-кп/643/145/25
Справа № 643/8132/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000450 від 31.01.2024, № 0001932 від 02.06.2023, № 0002844 від 11.08.2023, № 0003523 від 25.10.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, має на утриманні малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; згідно з вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2025 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 163, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ

1. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 01.06.2023 приблизно о 20-10 год., перебуваючи в 5-му під`їзді багатоповерхового будинку № 76 по проспекту Ювілейному в місті Харкові на сходовому майданчику між першим та другим поверхом, помітив залишений ОСОБА_7 належний останньому велосипед марки та моделі «Hammer S200», радіус коліс 27,5 дюймів, рама велосипеду чорного кольору з елементами червоного та білого кольорів, розміром 19 дюймів. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Надалі ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_7 , а саме його велосипедом, діючи умисно, з корисливих мотивів, за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, розуміючи, що в Україні діє воєнний стан, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 1 травня 2023 року № 254/2023 строком на 90 діб з 20 травня 2023 року, відповідно до п. 31, ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись та скориставшись тим,що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими для сторонніх осіб, таємно, шляхом вільного доступу заволодів велосипедом марки та моделі «Hammer S200», радіус коліс 27,5 дюймів, рама велосипеду чорного кольору з елементами червоного та білого кольорів, розміром 19 дюймів, вартістю згідно висновку експерта 8658,00 грн., який належить потерпілому ОСОБА_7 .

Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, не бажаючи бути викритим з викраденим майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши його на свою користь і розпорядившись ним на власний розсуд, а саме залишив собі та користувався викраденим велосипедом, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 8656 ,00 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

2. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 11.08.2023 о 07-00 год. зайшов до приміщення торгівельного павільйону «Кисет», що розташований за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 67, де під виглядом покупця замовив у продавчині запальничку ТМ «Clipper». Остання, не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_5 , поставила на прилавок підставку із запальничками ТМ «Clipper» у кількості 13 штук.

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна. ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, розуміючи, що в Україні діє воєнний стан, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 1 травня 2023 року № 254/2023 строком на 90 діб з 20 травня 2023 року, відповідно до п. 31, ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, відкрито для свідків та продавчині взяв підставку із 13 запальничками ТМ «Clipper», при цьому ігноруючи заперечення продавчині, яка словесно намагалась зупинити неправомірні дії ОСОБА_5 , після чого вибіг з приміщення торгівельного павільйону та почав бігти в бік буд. 65 по пр. Тракторобудівників у м. Харкові, незважаючи на те, що продавчиня ОСОБА_8 голосно кричала, щоб ОСОБА_5 припинив свої злочинні дії, однак останній на це не реагуючи, швидко покинув місце вчинення злочину із викраденим майном, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Кисет» матеріальну шкоду на загальну суму 455,00 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж)., вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

3. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речових, їх аналогів та прекурсорів, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та, достовірно знаючи, що 21.02.2023 його засуджено Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, знову вчинив злочин за наступних обставин.

ОСОБА_5 , будучи особою, яка вживає психотропні речовини, 31.01.2024 приблизно о 09-00 год., маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, реалізуючи його, використовуючи всесвітню мережу Інтернет, скориставшись безкоштовним кросплатформеним мобільним месенджером «Теlеgram», в телеграм-боті «ТGК» замовив у невстановленої під час досудового розслідування особи особливо небезпечну психотропну речовину РVР, обіг якої заборонений, плату за яку здійснив через термінал, після чого отримав повідомлення з місцем знаходження психотропної речовини.

Далі ОСОБА_5 31.01.2024 приблизно о 12-00 год. прибув до місця знаходження схованки придбаної ним психотропної речовини, яка знаходилась за адресою: м. Харків, проспект Ювілейний 61 Д, де знайшов залишені йому невстановленою особою два зіп-пакети із особливо небезпечною психотропною речовиною РVР, які він поклав під куртку, в яку був одягнутий, та пішов з вказаного вище місця, тим самим незаконно придбав та почав зберігати її при собі для особистого вживання, без мети збуту.

31.01.2024 приблизно о 12-20 год. протиправна діяльність ОСОБА_5 , пов`язана з незаконним зберіганням особливо небезпечної психотропної речовини РVР, була припинена працівниками поліції, та в ході проведення огляду місця події у період часу з 12-55 год до 13-15 год. за адресою: м. Харків, проспект Ювілейний, 61 Д, у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено два зіп-пакети із кристалічною речовиною білого кольору всередині, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною РVР, обіг якої заборонено, загальною масою 0,575 грам, яку ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

4. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 17.08.2024 приблизно о 05-00 год. отримав від особи, обвинувальний акт відносно якого скеровано до суду, сім-карту оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , яку раніше було викрадено разом із мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_10 , що є фінансовим номером ОСОБА_10 як клієнта АТ "Ощадбанк".

19.08.2024 приблизно о 14-27 год. ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою несанкціонованого втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи сім-карту із номером НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_10 , яка на той час перебувала в мобільному телефоні «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , отримав повний доступ до вхідних, вихідних смс-повідомлень, дзвінків, а також Інтернет-з`єднань та, діючи умисно, з метою несанкціонованого втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу власника несанкціоновано втрутився в роботу облікового запису мобільного додатку багатоплатформенного зашифрованого меседжеру «Telegram», авторизувавшись за допомогою належного потерпілому номеру НОМЕР_1 без його дозволу з використанням одноразового паролю, який надійшов за вказаним номером, та в подальшому в період часу з 19.08.2024 по 23.08.2024, більш точний час не встановлений, здійснював листування від імені потерпілого ОСОБА_10 із ОСОБА_11 за номером НОМЕР_13, в результаті чого шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами останнього на загальну суму 6500,00 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 361 КК України як несанкціоноване втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем.

5. Обвинувачення, визнане судом доведеним

Після отримання сім-карти стільникового зв`язку оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , яку раніше було викрадено разом із мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_10 , та здійснення авторизації у месенджері «Telegram» за допомогою належного потерпілому номеру телефону, діючи без відома та дозволу останнього, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном знайомих ОСОБА_10 шляхом обману, інформація про контактні номери яких перебували в акаунті «Telegram».

19.08.2024 о 14-27 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно отримавши доступ до месенджеру «Telegram» за номером телефону потерпілого НОМЕР_1 , використавши для вчинення злочину мобільний телефон «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , отримав повний доступ до всіх особистих контактів та мережевих засобів обміну текстовими повідомленнями та інформацією (далі - чати) ОСОБА_10 , що зберігались в сховищі даних вказаного месенджеру.

При цьому ОСОБА_12 , розуміючи, що вказана інформація є конфіденційною, діючи від імені ОСОБА_10 через зазначений месенджер, після незаконного втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, усвідомлюючи, що в Україні діє воєнний стан, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 469/2023 строком на 90 діб з 12 серпня 2024 року, відповідно до п. 31, ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, розпочав від імені ОСОБА_10 з номеру НОМЕР_1 переписку у месенджері «Telegram» з його раніше знайомим ОСОБА_11 .

Надалі ОСОБА_5 для введення в оману ОСОБА_11 щодо своїх дійсних намірів, незаконно використовуючи мобільний додаток «Telegram» з номером телефону ОСОБА_10 - НОМЕР_1 , надіслав ОСОБА_11 листа в особисті повідомлення із завідомо неправдивою інформацією про те, що він перебуває у лікарні та потребує грошей на лікування, та задля реалізації свого злочинного умислу, не викликавши відповідних підозр у останнього, відправив рандомні фотографії пошкодженої ноги з мережі Інтернет.

В період часу з 14-27 год. 19:08.2024 до 11-57 год. 23.08.2024 ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий умисел та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправність своїх умисних дій та усвідомлюючи їх суспільно небезпечний характер, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом обману, діючи повторно, з корисливих мотивів, розуміючи наявність ризику того, що ОСОБА_11 вийде з-під його впливу та усвідомить протиправний мотив направлених щодо нього діянь, що може завадити незаконному отриманню коштів, бажаючи довести свій злочинний протиправний умисел до кінця, шляхом обману, користуючись тим, що ОСОБА_11 вважає, що спілкується із давнім знайомим, повідомляв останньому про необхідність перерахування грошових коштів на лікування, при цьому повідомивши реквізити банківської картки на ім`я ОСОБА_5 , відкритої в АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 .

У подальшому потерпілий ОСОБА_11 , будучи впевненим, що веде листування із знайомим ОСОБА_10 в мобільному додатку «Telegram», будучи введеним в оману ОСОБА_5 , перерахував зі своєї банківської картки, відкритої в АТ «ПУМБ» № НОМЕР_5 грошові на банківську картку № НОМЕР_4 , відкриту АТ «А-Банк» на ім`я ОСОБА_5 , надану в листуванні ОСОБА_5 , начебто для лікування ОСОБА_10 , а саме: 19.08.2024 о 14-27 год. у сумі 1000 грн.; 19.08.2024 о 19-13 год. у сумі 2000 грн.; 20.08.2024 о 13-15 год. у сумі 1000 грн.; 22.08.2024 о 01-34 год. у сумі 2000 грн.; 23.08.2024 о 11-57 год. у сумі 500 грн.

В подальшому ОСОБА_5 грошима, якими незаконно заволодів, розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 6500 гривень.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

6. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 17.08.2024 приблизно о 05-00 год. отримав від особи, обвинувальний акт відносно якого скеровано до суду, сім-карту оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , яку раніше було викрадено разом із мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_10 , що є фінансовим номером ОСОБА_10 як клієнта АТ «Ощадбанк».

В період часу з 19.08.2024 до 22.08.2024 ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з метою несанкціонованого втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, перебуваючи за місцем свого проживання за адрсою: АДРЕСА_2 , використовуючи сім-карту із номером НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_10 , яка на той час перебувала в мобільному телефоні «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , отримав повний доступ до вхідних, вихідних смс-повідомлень, дзвінків, а також Інтернет-з`єднаннь та, діючи умисно, повторно, з метою несанкціонованого втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу власника несанкціоновано втрутився в роботу облікового запису мобільного додатку «WhatsApp», авторизувавшись за допомогою належного потерпілому номеру НОМЕР_1 без його дозволу та одноразового паролю, який надійшов за вказаним номером, і в подальшому у вказаний період часу, більш точний час не встановлений, у чаті із ОСОБА_11 за номером НОМЕР_13 виявив номер банківської карти ОСОБА_10 , з якої в подальшому викрав грошові кошти.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 361 КК України як несанкціоноване втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, вчинене повторно.

7. Обвинувачення, визнане судом доведеним

22.08.2024 в період часу з 21-57 год. до 23-01 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи умисел, направлений на здійснення протиправних дій у сфері електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), усвідомлюючи, що в Україні діє воєнний стан, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 469/2023 строком на 90 діб з 12 серпня 2024 року, відповідно до п. 31, ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а також суспільно небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи належний останньому мобільний телефон «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 із сім-картою стільникового оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 ОСОБА_10 , яку раніше було викрадено разом із мобільним телефоном потерпілого та яка є фінансовим номером клієнта АТ "Ощадбанк" ОСОБА_10 , завантажив та встановив на зазначений мобільний телефон мобільний додаток «Ощад 24/7», який діє на підставі банківської ліцензії N 141 від 28.11.2019, авторські права на який належать AT «Ощадбанк». Після цього, діючи з метою отримання несанкціонованого доступу до всіх банківських рахунків потерпілого, здійснив дзвінок в контакт центр АТ «Ощадбанк» за номером НОМЕР_6 . Після цього від імені потерпілого ОСОБА_10 повідомив про намір змінити пароль до мобільного додатку «Ощад 24/7» та у вказаному додатку здійснив несанкціоновану реєстрацію в особистому кабінеті від імені ОСОБА_10 шляхом введення в якості логіну фінансового номеру НОМЕР_1 та паролю реєстрації, який надійшов в смс-повідомленні від АТ «Ощадбанк», після введення якого отримав вхідний дзвінок зі службового номеру банку НОМЕР_7 та, видаючи себе за власника фінансового номеру ОСОБА_10 , за допомогою голосового меню підтвердив реєстрацію та вхід у мобільний додаток «Ощад 24/7», у результаті чого отримав повний доступ до банківських рахунків ОСОБА_10 , що призвело до несанкціонованого витоку інформації, яка відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею.

22.08.2024 о 23-01 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, вчинене повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи мобільний додаток «Ощад 24/7», завантажений та встановлений на мобільний телефон ОСОБА_5 «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 із сім-картою стільникового оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , що належить потерпілому, здійснив несанкціонований вхід до особистого кабінету ОСОБА_10 автоматизованої системи «Ощад 24/7» шляхом введення в якості логіну вищезазначеного фінансового номеру та самостійно вигаданого нового паролю входу, тим самим несанкціоновано втрутився до автоматизованої системи мобільного додатку «Ощад 24/7», отримавши при цьому повний доступ до всіх рахунків ОСОБА_10 , що призвело до витоку інформації.

Перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно, з корисливих мотивів, попередньо авторизувавшись в особистому банківському кабінеті ОСОБА_10 в додатку «Ощад 24/7», завантаженому та встановленому на мобільний телефон ОСОБА_5 «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 із сім-картою стільникового оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , ОСОБА_5 у період часу з 23-00 год. до 23-16 год. 22.08.2024 в результаті несанкціонованого втручання до автоматизованої системи мобільного додатку "Ощад 24/7" шляхом отримання повного доступу до всіх рахунків ОСОБА_10 , що призвело до витоку інформації, здійснив ряд операцій з переказу грошових коштів з карткових рахунків № НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 , відкритих на ім`я ОСОБА_10 в АТ «Ощадбанк», на картковий рахунок № НОМЕР_4 , відкритий на своє ім`я в АТ «Акцент-Банк», а також поповнення рахунку мобільних операторів, викравши таким чином кошти потерпілого ОСОБА_10 .

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 361 КК України як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, яке призвело до витоку інформації, вчинене під час дії воєнного стану.

8. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 17.08.2024 приблизно о 05-00 год. отримав від особи, обвинувальний акт відносно якого скеровано до суду, сім-карту оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , яку раніше було викрадено разом із мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_10 , що є фінансовим номером ОСОБА_10 як клієнта АТ "Ощадбанк".

22.08.2024 о 23-01 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , отримав несанкціонований доступ до системи, призначеної для дистанційного керування банківськими рахунками у режимі реального часу «Ощад 24/7» за закріпленим фінансовим номером НОМЕР_1 , встановленим в мобільний телефон ОСОБА_5 «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , тим самим отримавши повний доступ до всіх рахунків ОСОБА_10 .

Розуміючи, що вказана інформація є банківською таємницею, а у ОСОБА_5 наявна можливість здійснення управління через зазначену систему рахунками потерпілого ОСОБА_10 , після несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що в Україні діє воєнний стан, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 469/2023 строком на 90 діб з 12 серпня 2024 року, відповідно до п. 31, ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, та суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, діючи таємно, з корисливих мотивів, маючи єдиний умисел на таємне викрадення всіх наявних на банківських рахунках потерпілого ОСОБА_13 грошових коштів, повторно здійснив за допомогою системи дистанційного керування банківськими рахунками у режимі реального часу наступні фінансові операції: 22.08.2024 о 23-04 год. викрав грошові кошти з банківської карти № НОМЕР_9 , яка належить ОСОБА_10 , шляхом переказу на власний банківський рахунок № НОМЕР_4 на суму 3000 грн.; 22.08.2024 о 23-07 год. викрав грошові кошти з банківської карти № НОМЕР_8 , яка належить ОСОБА_10 , шляхом поповнення рахунку мобільного номеру НОМЕР_10 , який належить невстановленій особі, на суму 350 грн.; 22.08.2024 о 23-15 год. викрав грошові кошти з банківської карти № НОМЕР_9 , яка належить ОСОБА_10 , шляхом поповнення рахунку мобільного номеру НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_5 , на суму 100 грн.; 22.08.2024 о 23-16 год. викрав грошові кошти з банківської карти № НОМЕР_8 , яка належить ОСОБА_10 , шляхом поповнення рахунку мобільного номеру НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , на суму 26 грн.

Після цього ОСОБА_5 викраденими грошима розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 3476 гривень.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

9. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 17.08.2024 приблизно о 05-00 год. отримав від особи, обвинувальний акт відносно якого скеровано до суду, сім-карту оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , яку раніше було викрадено разом із мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_10 , що є фінансовим номером ОСОБА_10 як клієнта АТ «Ощадбанк».

23.08.2024 приблизно о 13-25 год. ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з метою несанкціонованого втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи сім-карту із номером НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_10 , яка на той час перебувала в мобільному телефоні «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , отримав повний доступ до вхідних, вихідних смс-повідомлень, дзвінків, а також Інтернет-з`єднаннь та, діючи умисно, повторно, з метою несанкціонованого втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу власника, несанкціоновано втрутився в роботу облікового запису мобільного додатку «Viber», авторизувавшись за допомогою належного потерпілому номеру НОМЕР_1 без його дозволу та одноразового паролю, який надійшов за вказаним номером, і в подальшому у вказаний час з корисливих мотивів здійснив листування від імені потерпілого ОСОБА_10 із ОСОБА_14 за номером НОМЕР_12 , в результаті чого шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами останньої в сумі 1000 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 361 КК України як несанкціоноване втручання в роботу електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, вчинене повторно.

10. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 в період часу з 19.08.2024 до 23.08.2024, використовуючи номер телефону НОМЕР_1 оператору стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар», належного потерпілому ОСОБА_10 , який використовував в своєму мобільному телефоні «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , діючи умисно, з метою порушення гарантованих законом особистих прав та свобод людини і громадянина, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі несанкціонованого втручання до інформації та бажаючи їх настання, несанкціоновано втрутився в роботу облікових записів у месенджерах «Viber», «WhatsApp» та «Telegram», що належать ОСОБА_10 , та без згоди власника, не маючи законних підстав, отримав доступ до інформації, що міститься в особистих повідомленнях ОСОБА_10 , які зберігалися в сховищі даних вказаних месенджерів, та незаконно ознайомлювався із змістом особистого листування потерпілого ОСОБА_10 з його контактами, а також до СМС-повідомлень, які надходили на абонентський номер НОМЕР_1 оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» для ОСОБА_10 .

В період часу з 19.08.2024 по 22.08.2024, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, направлений на порушення таємниці листування, що передаються засобами зв`язку з метою відшукання конфіденційної інформації, що становить банківську таємницю, з корисливих мотивів, незаконно втрутився в роботу облікового запису у месенджері «WhatApp», авторизувавшись за допомогою номеру телефону потерпілого НОМЕР_1 , а також одноразового паролю, який надійшов за вказаним номером, та в подальшому у зазначений період у чаті із ОСОБА_11 за номером НОМЕР_13 знайшов номер банківської карти ОСОБА_10 № НОМЕР_8 , з якої в подальшому таємно викрав грошові кошти, отримавши у такий спосіб інформацію, яку адресат не бажав доводити до відома інших осіб, тим самим порушив гарантоване ст.31 Конституції України право потерпілого на таємницю листування.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 163 КК України як порушення таємниці листування, що передаються засобами зв`язку.

11. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 в період часу з 19.08.2024 до 23.08.2024, використовуючи номер телефону НОМЕР_1 оператору стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар», належний потерпілому ОСОБА_10 , в своєму мобільному телефоні «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , діючи умисно, з метою несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі підробки інформації та бажаючи їх настання, несанкціоновано втрутився в роботу облікових записів електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем «Viber», «WhatsApp» та «Telegram», що належать ОСОБА_10 , та, маючи доступ до листування та СМС-повідомлень ОСОБА_10 , без згоди власника, не маючи законних підстав, діючи всупереч абз. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про інформацію», ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію», ст. 21 Закону України «Про інформацію», ст. 2, 5, 6, 11 Закону України «Про захист персональних даних», зібрав з месенджерів «Viber» «WhatApp» та «Telegram», а також із СМС-повідомлень, що надходили на абонентський номер ОСОБА_10 НОМЕР_1, конфіденційну інформацію про особу, яка також є інформацією з обмеженим доступом стосовно останнього, а саме реквізити карткових рахунків АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 . У подальшому вищевказану конфіденційну інформацію про особу, яка також є інформацією з обмеженим доступом, ОСОБА_5 використав, а саме здійснив крадіжку грошових коштів із зазначених карткових рахунків ОСОБА_10 .

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 182 КК України як незаконне збирання та використання конфіденційної інформації про особу.

12. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, а також розмір та вартість викраденого майна. Підтвердив вчинення ним вищезазначених кримінальних правопорушень за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальних актах правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні висловив згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Інші потерпілі в судове засідання не з`явились, викликались до суду належним чином.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

13. Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_5 не одружений, має дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, а саме.

Згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, йому призначене покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до вироку Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2025 ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, йому призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. При визначенні остаточного покарання не було враховане покарання, призначене згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

В судовому засіданні стороною обвинувачення було зазначено, що в ході досудового розслідування з боку обвинуваченого мали місце щире каяття, а також активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 556/588/18 зазначено на неможливості визнання судом в якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, таких, які не зазначені в обвинувальному акті (у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення або в переліку обставин, що обтяжують покарання).

Обставин, які згідно з ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 3 ст. 70 КК України до основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Мотиви призначення покарання

При призначенні обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, і призначає покарання у межах санкції статей, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення.

При цьому суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України, про що просила сторона захисту, з огляду на таке.

Умовою застосування ст. 69 КК України є наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення після засудження згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023. Крім того, суд враховує кількість епізодів кримінально-протиправної діяльності, за які обвинувачений засуджується згідно з даним вироком.

За таких обставин щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та наявність у нього малолітньої дитини суд не може визнати достатніми обставинами для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Одночасно суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, у розмірі мінімальної санкції вказаної норми.

Згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22.09.2023 до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 22.09.2023. Вказаною ухвалою був визначений розмір застави.

Відповідно до листа ДУ «Харківський слідчий ізолятор», обвинувачений звільнений 26.09.2023 з-під варту в зв`язку із сплатою застави в розмірі 53680,00 грн.

Згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2024 до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 29.10.2024. Строк дії вказаного запобіжного заходу продовжувався в ході судового провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що перебував під вартою з 22.09.2023 по 26.09.2023, а також з 29.10.2024 і по даний час.

Ураховуючи наведене, суд відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення у період з 22.09.2023 по 26.09.2023, а також з 29.10.2024 по день набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

При цьому суд не вбачає підстав в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених цим вироком та вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2025, зараховувати покарання, відбуте повністю або частково за вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2025, з огляду на таке.

У вироку Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2025 зазначено, що початок строку відбування покарання ОСОБА_5 необхідно відраховувати з 21.02.2025. Запобіжний захід відносно обвинуваченого згідно з вказаним вироком не застосовувався.

З моменту ухвалення вироку Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2025 і по даний час обвинувачений тримається під вартою в межах розгляду даного кримінального провадження, оскільки відносно нього в даному кримінальному провадженні застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ураховуючи наведене, період часу, починаючи з дати ухвалення вироку Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2025, буде зарахований в строк покарання обвинуваченого згідно з даним вироком на підставі ч. 5 ст. 72 КК України - в якості зарахування строку попереднього ув`язнення.

Вирішуючи питання щодо застави, суд керується таким.

У кримінальному провадженні, в якому відносно обвинуваченого була сплачена застава згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22.09.2023, обвинувачений виконував процесуальні обов`язки та з`являвся до суду. Вказане кримінальне провадження надійшло до суду 04.10.2023. Ухвала про привід обвинуваченого від 15.09.2023 була постановлена відносно ОСОБА_5 в іншому кримінальному провадженні - ще до того, як кримінальне провадження, в якому відносно обвинуваченого була внесена застава, надійшло до суду.

Тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2024 обвинуваченому було обрано також в іншому кримінальному провадженні.

В подальшому на стадії судового провадження вказані вище кримінальні провадження були об`єднані.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави для висновку, що обвинувачений не виконував обов`язки, покладені на нього згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22.09.2023.

За таких обставин суд повертає заставу заставодавцю.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Прокурор просила продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обвинувачений згідно з даним вироком визнаний винним у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Обвинуваченому призначене покарання у виді позбавлення волі, яке виконується реально.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 166/313/17, від 13.08.2020 у справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що обвинувачений згідно з даним вироком визнається винним у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину, та йому призначене покарання, яке належить відбувати реально, а також дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого через тиск тягаря можливого відбування покарання та ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого залишити обраний раніше, а саме тримання під вартою.

Щодо цивільних позовів

Потерпілий ОСОБА_10 пред`явив цивільний позов, в остаточній редакції якого просить стягнути з обвинуваченого в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 3476,00 грн.

Потерпілий ОСОБА_11 пред`явив цивільний позов, згідно з яким просить стягнути з обвинуваченого в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 6500,00 грн.

Потерпіла ОСОБА_15 пред`явила цивільний позов, згідно з яким просить стягнути з обвинуваченого в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 1000,00 грн.

Обвинувачений пред`явлені до нього цивільні позови визнав у повному обсязі. Сторона захисту на уточнююче запитання суду пояснила, що в них відсутні зауваження щодо форми та змісту позовних заяв, а також процедури їх надсилання до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що визнання обвинуваченим цивільних позовів не суперечить закону та засадам диспозитивності кримінального судочинства, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання обвинуваченим цивільних позовів та задовольнити вказані позови в повному обсязі.

Щодо інших питань

Питання про процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в розмірі 2271,84 грн., 9087,36 грн., 717,00 грн., 2389,80 грн., суд вирішує у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, згідно з якою вказані витрати стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Оскільки мобільний телефон «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 був використаний як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, суд на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосовує до нього спеціальну конфіскацію.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 163, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

- за 1 ст. 361 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 361 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 5 ст. 361 КК України - у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з електронно-обчислювальною технікою, на строк 2 (два) роки;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 1 ст. 182 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 163 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1, ч. 3 ст. 70 КК України за сукупністю вказаних вище кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з електронно-обчислювальною технікою, на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вказаних вище кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_5 засуджений згідно з вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2025, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з електронно-обчислювальною технікою, на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_5 остаточного покарання за вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень приєднати невідбуту частину покарання, призначеного згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023, у виді обмеження волі на строк 2 місяці, яке на підставі п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України перевести у покарання у виді позбавлення волі на строк 1 місяць, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років 1 (один) місяць з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з електронно-обчислювальною технікою, на строк 2 (два) роки. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дати набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у період з 22.09.2023 року по 26.09.2023 року, а також починаючи з 29.10.2024 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Грошові кошти в розмірі 53680 гривень 00 копійок, внесені ОСОБА_16 в якості застави за ОСОБА_5 - повернути ОСОБА_16 .

Цивільний позов ОСОБА_10 - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 3476 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_11 - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 6500 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_15 - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_15 грошові кошти в розмірі 1000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в загальному розмірі 14466 гривень 00 копійок.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2023 року на наступне майно: джинси синього кольору з коричневою біркою «Atwolves», спортивну кофту чорно-білого кольору з написом «Sportlan», пару кросівок коричневого кольору з сірою підошвою марки «Nike».

Речові докази, а саме джинси синього кольору з коричневою біркою «Atwolves», спортивну кофту чорно-білого кольору з написом «Sportlan», пару кросівок коричневого кольору з сірою підошвою марки «Nike», передані на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області - повернути законному володільцю ОСОБА_5 .

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2023 року на 6 запальничок чорного кольору ТМ «Clipper».

Речові докази, а саме 6 запальничок чорного кольору ТМ «Clipper», передані на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області - повернути законному володільцю Товариству з обмеженою відповідальністю «Кисет».

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 13.09.2024 на мобільний телефон «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 .

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України примусово безоплатно вилучити (конфіскувати) у власність держави мобільний телефон «Samsung J2» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , який був переданий на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2024 на мобільний телефон «Samsung» IMEI1: НОМЕР_14 , IMEI 2: НОМЕР_15 .

Речовий доказ, а саме мобільний телефон «Samsung» IMEI1: НОМЕР_14 , IMEI 2: НОМЕР_15 , переданий на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області - повернути законному володільцю ОСОБА_5 .

Речовий доказ, а саме велосипед марки та моделі «Hammer S200», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 - вважати повернутим законному володільцю.

Речовий доказ, а саме психотропну речовину РVР, передану на зберігання до камери схову УЛМТЗ - знищити.

Речові докази, а саме DVD-R диски - зберігати в матеріалах досудового розслідування.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для ОСОБА_5 - протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії даного вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1