У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000420.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання

про арешт ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2025 року клопотання прокурора задоволено, накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку 21.11.2024 р., за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Nokia», поміщений до сейф-пакету №SUD1002214; ноутбук марки «Acer» чорного кольору, поміщений до сейф-пакету № PSP3190878; ноутбук марки «Acer» чорного кольору, поміщений до сейф-пакету № PSP3190877; ноутбук марки «HP» чорного кольору поміщений до сейф-пакету № PSP3190874; мобільний телефон марки «Nokia» чорно-червоного кольору, мобільний телефон марки «Nokia», сірого кольору, мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору, які поміщені до сейф-пакету № PSP2007355; мобільний телефон марки «Sigma» разом із зарядним пристроєм, поміщений до сейф-пакету №PSP2007354; транспортний засіб, автомобіль марки «Mercedes-Benz», червоного кольору, 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вилучений до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», червоного кольору, 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , поміщене до сейф-пакету № PSP2007352; ключі від транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», червоного кольору, 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , поміщені до сейф-пакету №PSP2007351.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та повернути ОСОБА_5 вилучене в неї майно.

У разі вирішення апеляційним судом недоцільності зняття арешту з транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційні скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки строк пропущений з поважних причин, через неповідомлення ОСОБА_5 , як власника майна, про дату та час розгляду клопотання про арешт майна та її відсутність у м. Миколаєві, у зв`язку з необхідністю догляду за хворою матір`ю ОСОБА_8 . При цьому, копію рішення слідчого судді ОСОБА_5 отримала від сина ОСОБА_9 , та їй потрібен був деякий час для узгодження правової позиції з адвокатом.

На переконання представника незаконність ухвали слідчого судді полягала у наступному:

- клопотання про арешт належного ОСОБА_5 майна розглянуто з порушенням, визначеним ч. 1 ст. 172 КПК України, дводенним строком розгляду клопотання, а саме майже через 4 місяця після надходження клопотання до суду, що свідчить про порушення слідчим суддею строків його розгляду;

- ОСОБА_5 , як власник майна не отримувала повідомлень про дату розгляду клопотання слідчого;

- у рішенні слідчого судді зазначено лише потенційну можливість використання арештованого майна, як доказу, проте не вказано, за якими саме епізодами протиправної діяльності транспортний засіб використовувався;

- інше майно, ноутбуки та мобільні телефони, не містить інформації необхідної слідству;

- ОСОБА_9 лише інколи користувався автомобілем для власних потреб.

- арешт майна позбавляє її власника ОСОБА_5 , яка є інвалідом 3 групи, права користуватись транспортним засобом та отримувати від нього дохід, в тому числі, шляхом здачі його в оренду.

Представник звертає увагу на те, що ОСОБА_9 , який начебто причетний до вчинення кримінального правопорушення, тривалий час не проживає з ОСОБА_5 , а має інше постійне місце мешкання, що підтвердили сусіди останньої.

На думку представника, слідчим суддею не враховано можливості використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні, розмір завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні слідчого відділу Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000420, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_10 організував та створив злочинну організацію, учасники якої на території м. Миколаєва, Миколаївської, Херсонської та Кіровоградської областей здійснюють викрадення дизельного палива з локомотивів належних АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_10 маючи відповідний вплив, вирішив створити умови за якими до роботи на локомотивах АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», допускалися б тільки його довірені особи (з числа працівників локомотивного депо), які в подальшому повинні були б віддати йому грошові кошти в розмірі 4 000 грн. за одну поїздку, або залишити в баку локомотива надлишок у розмірі 100 літрів, для подальшого його викрадення іншими учасниками злочинної організації та продажу викраденого майна третім особам.

З метою реалізації розробленого плану, направленого на створення злочинної організації для вчинення крадіжок дизельного палива з локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», ОСОБА_10 залучив до її складу зокрема ОСОБА_9 , який є співорганізатором та виконавцем керівником організованої групи.

21.11.2024 р., в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Nokia»; ноутбук марки «Acer» чорного кольору; ноутбук марки «Acer» чорного кольору; ноутбук марки «HP» чорного кольору; мобільний телефон марки «Nokia» чорно-червоного кольору,мобільний телефон марки «Nokia», сірого кольору, мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору; мобільний телефон марки «Sigma» разом із зарядним пристроєм; транспортний засіб, автомобіль марки «Mercedes-Benz», червоного кольору, 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вилучений до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», червоного кольору, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; ключі від транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», червоного кольору, 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою слідчого слідчого відділу Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 від 21.11.2024 р. вказане майно та речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

22.11.2024 р. прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане майно. Клопотання мотивоване тим, що вказане майно та речі, є знаряддям кримінального правопорушення, зберегли сліди вчинення кримінального правопорушення, на них може зберігатися інформація щодо злочинної діяльності, з метою забезпечення завдань кримінального провадження, з метою недопущення зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Зважаючи на те, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, доведення прокурором, що вилучені мобільний телефон відповідає критерію речового доказу, а автомобіль міг використовуватись задля перевезення викраденого дизельного палива, тобто є знаряддям кримінального правопорушення, слідчий суддя, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для арешту вказаного майна для запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин.

При цьому, законом не визначено переліку підстав, за наявності яких, строк на оскарження підлягає поновленню, і це питання, має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що ухвала слідчим суддею постановлена 20.03.2025 р., за відсутністю та без повідомлення про дату та час розгляду клопотання прокурора третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт майна ОСОБА_5 за місцем мешкання якої вилучене майно. При цьому, копія оскаржуваного рішення слідчого судді ОСОБА_5 також не направлялась. Договір про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_6 ОСОБА_5 уклала лише 09.04.2025 р.

За наведених обставин, зважаючи на те, що власник вилученого майна не приймала участь у розгляді клопотання, з урахуванням дати укладення договору про надання правової допомоги (09.04.2025 р.) та дати подання апеляційної скарги представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ОСОБА_6 (14.04.2025 р.), апеляційний суд вважає, що, в даному випадку, представником не пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, і, апеляційна скарга подана в межах строку на апеляційне оскарження.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого або прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами, ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Аналізуючи наведені вимоги закону та норми міжнародного права, апеляційний суд доходить висновку про те, що прокурором у клопотанні не наведено достатніх підстав, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, а очевидна причина для утримання цього майна державою відсутня.

Відповідно до зазначених у клопотанні слідчого обставин, ОСОБА_10 , створив злочинну організацію, яка здійснювала крадіжки дизельного палива з локомотивів АТ «УКРАЗЛІЗНИЦЯ». До складу вказаної злочинної організації входив ОСОБА_9 , як є співорганізатор та виконавець керівник організованої групи. В ході обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_9 виявлено та вилучено 3 ноутбуки, 3 телефони, транспортний засіб, ключі від нього та документи на нього.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, у порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вилученого майна, належним чином не перевірив правових підстав для такого арешту та можливості використання даного майна, як доказу у кримінальному провадженні, не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вилучені мобільні телефони, ноутбуки, автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключі від нього, прокурором у клопотанні не доведено такої мети арешту, як збереження речових доказів.

Так, у клопотанні прокурор просить накласти арешт на вилучене майно, з метою збереження речових доказів в рамках кримінального провадження, при цьому, матеріали клопотання не доказів на доведення використання вказаного майна як знаряддя вчиненого злочину, відсутні й дані на підтвердження призначення слідством будь-яких експертиз стосовно вилученого майна.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що виявлені за місцем мешкання ОСОБА_5 мобільні телефони, ноутбуки, транспортний засіб, документи на автомобіль та ключі від нього можуть бути використані, як докази факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, у даному кримінальному провадженні або відносяться до об`єктів, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, у клопотанні прокурора не доведено відношення вилученого майна до обставин, які розслідуються в рамках кримінального провадження № 0000420, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, організованою групою, оскільки не доведено з яких підстав вказане майно відповідає критеріям речових доказів в рамках кримінального провадження.

У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання майна, яке належить третій особі.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, який, наклавши арешт на майно третьої особи, не обґрунтував його відношення до обставин кримінального правопорушення, та не перевірив, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

Отже, накладення арешту на вилучене за місцем мешкання ОСОБА_5 майно не виправдовує такий ступінь втручання у її права і свободи, потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність підстав для накладення арешту на майно вилучене в ході обшуку 21.11.2024 р., за адресою АДРЕСА_1 , апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового, яким у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000420 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку 21.11.2024 р., за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3