Справа № 468/593/23-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

03.09.2025 року слідча суддя Баштанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баштанка в залі суду клопотання за матеріалами кримінального провадження №0000013 від 01.03.2023, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка, Баштанського району, Миколаївської області, громадянина України, не судимого, виконуючого повноваження Баштанського міського голови Баштанського району Миколаївської області, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191, КК України, -

встановила:

22.08.2025 до суду надійшло клопотання прокурора, за матеріалами кримінального провадження №0000013 від 01.03.2023, відносно ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що відповідно до рішення Бапгганської міської ради Миколаївської області № 2 від 27.11.2020 «Про початок повноважень Баштанського міського голови Баштанського району Миколаївської області», на підставі постанови Бапгганської міської територіальної виборчої комісії Баштанського району Миколаївської області №34 від 11.11.2020 «Про реєстрацію Баштанського міського голови Баштанського району Миколаївської області», з 27.11.2020 ОСОБА_4 приступив до виконання повноважень Баштанського міського голови Баштанського району Миколаївської області.

З метою забезпечення виконання бойових задач до голови Баштанської міської ради ОСОБА_4 звернувся 16.11.2022 командир військової частини НОМЕР_1 з листом із проханням надати допомогу у вигляді військової форми - одягу, взуття для 192 осіб.

Після одержання вищевказаного звернення, у Баштанського міського голови ОСОБА_4 виник злочинний умисел на розтрату на користь свого знайомого ОСОБА_6 коштів міської територіальної громади, шляхом придбання за бюджетні кошти неякісного форменого одягу та взуття за завищеними цінами.

Для реалізації свого злочинного плану ОСОБА_4 , у невстановленому слідством місці, не раніше 16.11.2022 та не пізніше 01.12.2022, запропонував ОСОБА_6 взяти участь у постачанні для потреб військової частини НОМЕР_1 одягу та взуття за завищеними цінами, на що ОСОБА_6 погодився.

Рішенням сесії Баштанської міської ради від 21.11.2022 № 11 внесені зміни до бюджету Баштанської міської ради на 2022 рік та збільшено видатки на заходи та роботи з територіальної оборони на 1126858,96 гривень - для придбання військової форми військовослужбовцям територіальної оборони, відповідно до клопотання командира військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2022.

Далі ОСОБА_4 самостійно знаходив продавців форменого одягу та взуття, що продавали його за заниженими цінами. Він домовлявся з ОСОБА_6 про закупівлю цих товарів. Використовуючи реквізити та печатку ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були укладені договори з Баштанською міською радою про закупівлю військової форми по цінам, які значно перевищили ціни по яких початково було продано одяг та взуття.

Згодом, Баштанська міська рада перерахувала 772 500 гривень на рахунок ФОП ОСОБА_7 та 354 160 гривень на рахунок ФОП ОСОБА_8 .

ОСОБА_9 зняв ці гроші та привласнив їх, завдавши збитків міській раді на вказану суму.

Тобто, не раніше 16.11.2022 та не пізніше 28.12.2022 ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, бажаючи настання негативних наслідків, шляхом зловживання службовим становищем, протиправно здійснив розтрату на користь ОСОБА_6 коштів місцевого бюджету Баштанської міської ради Миколаївської області на загальну

суму 1 104 160 гривень, що в 600 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром.

19.08.2025, за наявності достатніх доказів для підозри, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах. Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю обставин, які свідчать про те, що наявні ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України та виправдовують його тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав. Зазначив, що зібрані докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке вказане в підозрі та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його адвокат клопотання та підозру заперечили повністю.

Слідчий суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши надані матеріали та документи у їх сукупності, дійшла такого висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000013, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч. 1, 2 ст. 205-1, ч. 1 ст. 209 КК України.

19.08.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Згідно зі статтею 177 КПК України, мета запобіжного заходу забезпечення підозрюваним виконання процесуальних обов`язків та не перешкоджання розслідуванню. Підставою для застосування запобіжного заходу є обґрунтована підозра у вчиненні злочину, наявність одного або кількох ризиків, що підозрюваний може переховуватися від слідства чи суду, знищити докази, незаконно впливати на свідків чи інших учасників, іншим чином перешкоджати провадженню, вчинити новий злочин.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує ініціатор застосування запобіжного заходу;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаних ризиків.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

КПК не визначає змісту поняття «обґрунтована підозра», а тому відповідно до частини 5 статті 9 КПК, належить керуватись усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), за якою «існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин. Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання у кримінальному провадженні, тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого приходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

На момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 обставини, що наведенні у цьому клопотання в сукупності з доданими матеріалами кримінального провадження та факт вручення ОСОБА_4 19.08.2025 повідомлення про підозру (яке відповідає формальним вимогам статті 277 КПК та здійснене згідно із статтями 111, 135, 278 КПК), дають підстави визнати набуття ним статусу підозрюваного та наявність в його діяннях ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 КК, й тому є неспроможними доводи сторони захисту щодо необґрунтованості повідомленої ОСОБА_4 підозри.

Разом із цим належить зазначити, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для доведення чи не доведення винуватості особи (що здійснюється судом при ухваленні вироку), а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

Щодо зауваження сторони захисту про зазначення в процесуальних документах сторони обвинувачення частини 4 а не частини 5 ст. 191 КК України суд вважає, що в цих документах зазначено стислий виклад суттєвих фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, відомих на момент складання цих документів, - тобто законом допускається, що на цій стадії визначення кваліфікації не всі суттєві обставини можуть бути відомі слідству. Тож логічним наслідком можливості з`ясування інших важливих фактичних обставин розслідуваного злочину є право сторони обвинувачення повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру (статті 279 КПК). Отже, як фактична сторона кримінального провадження, так і правова оцінка імовірно кримінально-протиправної поведінки, не обов`язково є сталими з моменту початку кримінального провадження.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу, серед іншого, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак належить з`ясувати реальну можливість здійснити їх в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду в клопотанні обґрунтовувався таким: «оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а тому, приймаючи до уваги тяжкість злочину може вжити заходів для виїзду до іншої країни або на непідконтрольну Україні територію, з метою переховування від органів досудового розслідування. У 2024-2025 р.р. ОСОБА_4 виїжджав за кордон 7 разів,

останній раз 07.07.2025.

Відповідно до зібраної інформації, підозрюваний володіє значними майновими активами. Наявність таких активів дає підстави для висновку про достатність ресурсів для життя підозрюваного в умовах розшуку, що підвищує ймовірність ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Крім цього, під час розслідування встановлено, що більше 7 років, з 01.02.2017 Баштанським районним судом Миколаївської області щодо обвинуваченого ОСОБА_4 здійснюється розгляд обвинувального акту за ч. 3 ст. 369-2 КК України у кримінальному провадженні №0000327, що теж може бути причиною переховуватися від органів досудового розслідування та суду»

Слідчий суддя зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст при формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, судді, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує імовірність того, що обвинувачений (підозрюваний) може ухилитися від слідства. У випадку ОСОБА_4 , якого підозрюють в особливо тяжкому злочині, суворість можливого вироку створює значний стимул для переховування від слідства та суду.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява №31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Також належить зазначити, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введений воєнний стан, який діє на сьогодні. При цьому слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 при наявності судової справи, в якій здійснюється розгляд обвинувального акту за ч. 3 ст. 369-2 КК України та після відкриття кримінального провадження в рамках якого здійснюється розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу неодноразово перетинав кордон України і при цьому не вияв спроб не повернутися, що є проявом самосвідомості. Втім такі обставини не нівелюють можливого бажання підозрюваного в майбутньому переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки таке може здійснюватись і на території України, тим більше, що наразі є території України, які тимчасово окуповані російською федерацією, й території, на яких ведуться бойові дії, для виїзду на які не потрібен закордонний паспорт, що потенційно посилює такий ризик переховування.

Суддя також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить сторона захисту, зокрема, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, працевлаштований, одружений, має двох неповнолітніх дітей та непрацездатну матір, не судимий, має безліч подяк від військових та схвальні характеристики різних організацій, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, вказані захисником характеризуючі дані, не можуть бути вирішальними та такими, що могли б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

Відтак, враховуючи викладені в клопотанні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та додані матеріали, що обґрунтовують підозру, слідчий суддя вважає достатніми підстави вважати наявним ризик можливого переховування підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності, особливо в умовах воєнного стану.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні мотивується в клопотанні таким : «оскільки перебуваючи на волі, під загрозою суворості покарання, маючи всі необхідні засоби та можливості, а також відповідний досвід роботи, достовірно знаючи про тяжкість вчиненого злочину та невідворотність покарання, використовуючи зв`язки із посадовими та службовими особами, в тому числі Баштанської міської ради, де є головою, може впливати на інших підозрюваних, а також інших свідків кримінального правопорушення, з метою їх залякування та надання органу досудового розслідування неправдивої інформації яка виправдовує її, або взагалі відмовитися надавати показання, чим перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.»

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слідчим суддею враховано встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків, враховуючи обставини кримінального правопорушення.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином стороною обвинувачення мотивовано таким: «оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні продовжується та у кримінальному провадженні на даний час не виконано усі необхідні слідчі дії, ОСОБА_4 може вживати заходи, що будуть перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню істини у справі, з метою зменшити або уникнути взагалі відповідальності за скоєне.

Будучи підозрюваним, ОСОБА_4 , дізнавшись в порядку ст.221 КПК України або з наданих копій матеріалів кримінального провадження (додатки до клопотання, тощо), про проведення відносно нього досудового розслідування, може спробувати знищити, сховати або спотворити документи та речі, які необхідні для перевірки та доказування його вини, впливати на працівників Баштанської міської ради з метою виправдати участь останнього у розтраті коштів місцевого бюджету, або взагалі уникати участі у проведенні слідчих (розшукових) та процесуальних дій участь у яких підозрюваного обов`язкова шляхом виїзду у відрядження, можливого одержання неправдивих документів про захворювання та з інших причин».

Слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що органом досудового розслідування ще не проведені всі необхідні слідчі дії, що мають значення для даного кримінального провадження, а тому, перебуваючи на волі існує ризик того, що підозрюваний особисто чи через третіх осіб зможе вчинити дії направлені на перешкоджання кримінальному провадженню.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_4 являючись Баштанським міським головою, маючи вплив на працівників Баштанської міської ради може заволодіти коштами місцевого бюджету або розтратити їх.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не обґрунтовано та не доведено цей ризик по відношенню до ОСОБА_4 а тому до уваги не приймає.

Отже, враховуючи викладене вище, слідчим суддею встановлено, що на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають підставу для обрання підозрюваному запобіжного заходу на час проведення розслідування, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні.

Щодо доводів сторони захисту стосовно недоведеності належними доказами існування вказаних ризиків, то слідчий суддя ще раз зазначає, що Кримінально процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Вирішуючи питання про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права.

Зі змісту ч. 1 ст. 183 КПК України слідує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Метою застосування запобіжного заходу є не каральна, а забезпечувальна функція, тобто, до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджено в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Слідчим суддею враховано відомості про особу ОСОБА_4 , раніше не судимого, маючого постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки. Крім того, враховано також відомості про стан здоров`я підозрюваного.

Вважаю, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , його ролі згідно пред`явленої підозри, та тих обставин, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинене під час дії воєнного стану, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, враховуючи сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатньо застосувати більш м`які запобіжні заходи для забезпечення підозрюваним виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, в умовах дії воєнного стану на території України з наступних причин.

Так, враховуючи особливості події кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 45 КК України є корупційним злочином та має підвищену суспільну небезпеку, вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваного, оскільки до слідчого судді не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт, на думку слідчого судді не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення вищезазначеним ризикам.

За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Під час вирішення питання щодо розміру застави, суд зазначає, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого боку - не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

При цьому КПК визначає саме слідчого суддю чи суд суб`єктом визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, що ґрунтується на суддівському розсуді, тобто суб`єктивній оцінці об`єктивних обставин справи.

Тому, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, вважаю за необхідне визначити заставу у розмірі 365 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1105220 грн. і майже відповідає розміру зазначеної у клопотанні майнової шкоди. Такий розмір застави перевищує максимальний розмір, передбачений частиною 5 ст. 182 КПК України, однак є меншим ніж запропоновано стороною обвинувачення. Відтак, в даному випадку її достатньо саме в такому розмірі для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, з врахуванням всіх даних по особі підозрюваного, розміру завданої шкоди, даних про майновий стан підозрюваного та обставин інкримінованого правопорушення і ролі саме ОСОБА_4 в інкримінованому злочині. Тому внесення застави саме у такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст.ст.177,178,182 КПК України, слідчий суддя,

постановила :

Клопотання задовольнити..

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу в розмірі 365 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1105220 грн. до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти звільнити.

В разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

1.Не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає Миколаївська область. Баштанський район, м. Баштанка;

2.Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3.Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на в`їзд в Україну та виїзду з України;

4.Носити електронний засіб контролю;

5.Утримуватись від спілкування зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 .

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Встановити строк дії ухвали до 01 листопада 2025 року включно.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: