Справа № 476/304/23
Провадження № 1-кп/476/10/2025
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

07.07.2025 року Єланецький районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду смт. Єланець кримінальне провадження, внесене 26.02.2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000052 по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 13.04.2021 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Червонозорівка Бобринецького району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого по АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Єланецького районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України.

Ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 01.03.2023 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який ухвалами Єланецького районного суду Миколаївської області продовжено до 13.07.2025 року включно.

26.06.2025 року прокурор подав до суду та підтримав 07.07.2025 року в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Своє клопотання прокурор мотивує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачуються в інкримінованих їм злочинах. Раніше заявлені ризики про можливість обвинуваченими переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення не зникли та існують і на даний час.

Обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення кримінальних правопорушень не повернувся для проходження військової служби, не працював, не мав постійного джерела доходів, неодноразово раніше судимий, в тому числі за вчинення майнових корисливих злочинів, в даному кримінальному провадженні обвинувачується у злочинах, які вчинив в період іспитового строку, а тому він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Усвідомлюючи міру покарання за вчиненні ним злочини, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може переховуватися від суду.

Крім цього, в ході досудового розслідування не встановлено свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 17.10.2020 року на ім`я ОСОБА_9 та мобільного телефону ОСОБА_10 . Свідоцтво про реєстрацію та мобільний телефон не видані та не повернуті добровільно ОСОБА_4 , що свідчить про переховування або знищення вказаних доказів з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_4 з 30.05.2022 року не повернувся до військової частини НОМЕР_2 , про місце перебування не повідомив та перестав виходити на зв`язок, у зв`язку з чим вважається таким, що самовільно залишив військову частину. Негативно характеризується за місцем служби.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, тому будучи обізнаним про таку міру покарання може переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Останній неодноразово притягувався Бобринецьким районним судом Кіровоградської області до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, був позбавлений права керування транспортними засобами, та не виконуючи рішення суду продовжував керувати автомобілем. Також ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, яке знаходиться в провадженні Компаніївського районного суду Кіровоградської області з 2020 року. Розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого в судове засідання без поважних причин. Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 свідчить про його схильність до вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_5 може сховати чи знищити докази з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_9 серії НОМЕР_1 від 17.10.2020 року в ході досудового розслідування не встановлено та не повернуто самим обвинуваченим.

Таким чином, вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час збереглися та не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Посилаючись на викладене просив суд продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання прокурора. Суду пояснив, що прокурор нехтує нормами КПК України та заявлені ним ризики не доведені. Не доведена також його вина у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Просив в задоволенні клопотання відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора. Суду пояснив, що прокурором не доведено його вину у вчиненні кримінальних правопорушень. Також не доведено існування ризиків, заявлених в клопотанні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_7 , подав до суду заперечення на клопотання про обрання запобіжного заходу. Суду пояснив, що прокурор перебирає на себе повноваження суду, та просить суд надати оцінку доказам ще до ухвалення вироку у справі. Саме клопотання прокурора базується на його власних припущення та аналогічне попередньому. Обвинувачення його підзахисного не доведено та ґрунтується на штучно створених доказах. В клопотанні прокурор посилається на обставини, які існували до відкриття кримінального провадження, але не були вказані в обвинувальному акті та в клопотанні про обрання запобіжного заходу, що свідчить про те, що прокурор після направлення обвинувального акту до суду продовжує діяльність направлену на збирання доказів стороною обвинувачення за межами кримінального провадження та надає такі докази суду з порушенням процедури їх надання. ОСОБА_12 вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та його вина не підтверджується жодними доказами і не зважаючи на це прокурор в клопотанні, в порушення ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, зазначає, що останній неминуче отримає покарання у вигляді позбавлення волі. Жодних достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в клопотанні не наведено. Захисник вважає, що тривалий розгляд справи відбувається саме через бездіяльність прокурора та суду, які не здатні забезпечити своєчасну явку потерпілих та свідків в судові засідання, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 обрано за сфальсифікованим обвинуваченням щодо вчинення грабежу мобільного телефону "Самсунг Гелексі А51", який перебував у користуванні ОСОБА_13 . Посилаючи на викладені обставини просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обставини, на яких ґрунтується клопотання прокурора, захисників, суд прийшов до слідуючого висновку.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно зі ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В ході досудового розслідування ухвалами слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 01.03.2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалами Єланецького районного суду Миколаївської області від 25.04.2023 року, 23.06.2023 року, 21.08.2023 року, 19.10.2023 року, 14.12.2023 року, 09.02.2024 року, 08.04.2024 року, 07.06.2024 року, 05.08.2024 року, 02.10.2024 року, 28.11.2024 року, 23.01.2025 року, 18.03.2025 року та 14.05.2025 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 13.07.2025 року включно, тобто на 60 діб, з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 раніше судимий 13.04.2021 року вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

В кримінальному провадженні № 0000052 від 26.02.2023 року ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України в період іспитового строку.

ОСОБА_4 не працює, не має постійного доходу, а тому є достатні підстави вважати, що він перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення. Знаючи міру покарання, яка передбачена за злочини, які йому інкриміновано, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років ОСОБА_4 може переховуватись від суду.

ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, серед яких за ступенем тяжкості злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України є тяжким, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років.

Усвідомлюючи міру покарання, яка передбачена за вчинення злочину за даною статтею ОСОБА_5 може переховуватись від суду.

Компаніївським районним судом завершено розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_5 , в якому він обвинувачувався за ч. 1 ст. 191 КК України. Рішенням суду ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Крім того, постановами Бобринецького районного суду Кіровоградської області притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП. Не зважаючи на рішення суду та будучи позбавленим права керування транспортними засобами ОСОБА_5 продовжував керувати автомобілем, зокрема і 26.02.2023 року. Вказані обставини підтверджують можливість вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення та можливість переховуватись від суду.

Враховуючи, що на даний час у обвинувачених закінчується строк тримання під вартою, судовий розгляд ще триває, суд вважає, що на даний час наведені прокурором в клопотанні ризики вчинення обвинуваченими нового кримінального правопорушення та можливість їх переховування від суду не зменшилися та продовжують існувати.

Також суд звертає увагу, що під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу, суд не вправі надавати висновки щодо наявності або відсутності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення.

Питання щодо обґрунтованості або необґрунтованості пред`явленого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачення суд вирішить в нарадчій кімнаті під час постановлення вироку після безпосереднього дослідження та аналізу всіх доказів у справі.

Застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може значно вплинути на виконання ними процесуальних обов`язків, а в подальшому й на розгляд самого кримінального провадження.

Твердження захисника ОСОБА_7 про необґрунтованість та незаконність клопотання прокурора не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання. Належних та допустимих доказів на спростування доводів прокурора, які б вказували про відсутність заявлених та доведених прокурором ризиків ні захисником ОСОБА_7 , ні самими обвинуваченими до суду не надано.

З урахуванням викладеного, доводи обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 про необґрунтованість заявлених прокурором ризиків не заслуговують на увагу, оскільки, враховуючи особи обвинувачених та характер інкримінованих їм кримінальних правопорушень, ризики переховування від суду та вчинення нового кримінального правопорушення збереглися та не зменшилися.

Оцінюючи вірогідність поведінки обвинувачених, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначених осіб.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення від покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, можуть вдатися до відповідних дій.

Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26.07.2001 року).

Наразі достатніми і належними підставами тримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які із встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує подальше утримання обвинувачених під вартою.

Отже, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може гарантувати належну поведінку обвинувачених та запобігти наведеним ризикам, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 27, ст.ст. 183, 197, 199, 331, 369 КПК України суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Бобринець Кіровоградської області, проживаючому по АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою до 05.09.2025 року включно, тобто на 60 діб, з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Червонозорівка Бобринецького району Кіровоградської області, проживаючому по АДРЕСА_2 , строк тримання під вартою до 05.09.2025 року включно, тобто на 60 діб, з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 08.07.2025 року о 16:00 годині.

Суддя ОСОБА_1