Справа №201/5965/25
Провадження №1-кс/201/2231/2025
У Х В А Л А

Іменем України

09 червня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соборного районного суду міста Дніпра у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на рішення дізнавача про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000250 від 02.05.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення дізнавача про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000250 від 02.05.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у якій скаржник просить: визнати протиправними та скасувати пункти 1 і 2 резолютивної частини постанови старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області старшого ОСОБА_4 від 30 квітня 2025 року про часткову відмову у задоволенні клопотання; зобов`язати уповноважених осіб відділу поліції № 2 Дніпровського районного правління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за клопотаннями ОСОБА_3 , вх. № М-1122 від 22.08.2024 р. та вх. М-582 від 30.04.2025 р., про вчинення кримінальних правопорушень в частині намагання відкрито заволодіти мобільним телефоном, поєднаного з насильством, та умисного пошкодження вказаного мобільного телефону, про що направити потерпілій протягом 24 годин відповідне повідомлення та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; розглянути цю скаргу за її відсутності.

В обґрунтування скарги скаржник вказала, що 02 травня 2024 року підрозділом дізнання ВП № 5 ДРУП ГУ НПУ в Дніпропетровській області відомості по її заяві від 25 квітня 2024 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою кваліфікацією дій особи, яка завдала їй тілесних ушкоджень, за частиною 1 ст. 125 КК України. В ході досудового розслідування, починаючи з 24 травня 2024 року, вона неодноразово заявляла клопотання органу дізнання ВП № 5 щодо необхідності проведення слідчих дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів на підтвердження факту завдання їй тілесних ушкоджень та пошкодження її телефону. 30 квітня 2025 року заявниця подала клопотання (вх. М-582) старшому дізнавачу СД ВП № 2 ДРУП № 1 ОСОБА_4 , до якого додала копію ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року у справі № 201/4175/25 та попросила повторно розглянути її клопотання (вх. № М-1122 від 22.08.2024) і задовольнити його у повному обсязі, про що повідомити у встановленому порядку. 12 травня 2025 року старший дізнавач ОСОБА_4 вручив їй копію своєї постанови від 30 квітня 2025 року про часткову відмову у задоволенні клопотання. Дану постанову скаржниця вважає невмотивованою у розумінні ст. 220 КПК України та такою, що підлягає скасуванню.

Скаржниця в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання була повідомлена належним чином, у поданій скарзі просила розглянути без її участі, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник СД ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали, приходить до такого.

У ході розгляду скарги встановлено, що у провадженні СД ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000250 від 02.05.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

22.08.2024 року ОСОБА_3 звернулася до дізнавача сектору дізнання відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 із клопотанням (вх. № М-1122) у межах кримінального провадження №0000250 від 02.05.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у якому зокрема просила призначити відповідну судово-товарознавчу експертизу на предмет визначення розміру завданої їй матеріальної шкоди та змінити зафіксовані до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості відповідно до ст.214 КПК України, а саме за ст.186 КК України, ст.194 КК України та ст.350 КК України.

Постановою дізнавача сектору дізнання СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 23.08.2024 року було частково відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року у справі №201/11685/24, провадження №1-кс/201/4112/2024 скаргу ОСОБА_3 на рішення дізнавача про часткову відмову у задоволенні клопотання задоволено частково; скасовано постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 23 серпня 2024 року про часткову відмову у задоволенні клопотання в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 22.08.2024 року.

30.04.2025 року ОСОБА_3 звернулася до старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 із клопотанням (вх. № М-582) у межах кримінального провадження №0000250 від 02.05.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у якому зокрема просила повторно розглянути клопотання (вх. № М-1122 від 22.08.2024 року) та задовольнити його у повному обсязі.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 30.04.2025 року було частково відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 26 КПК України).

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Зі змісту ч. 2 ст. 220 КПК України слідує, що про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 30.04.2025 року, до сектору дізнання відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області в рамках кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000250 від 02.05.2024 року надійшло клопотання від потерпілої ОСОБА_3 про розгляд клопотання (вх. № М-1122 від 22.08.2024 року) та задоволення його у повному обсязі, зареєстрованого за вх. № М-582 від 30.04.2025 року. ОСОБА_3 прохає редагувати (змінити) зафіксовані у ЄРДР відомості щодо правової кваліфікації дій вищезазначеної особи та передати кримінальне провадження від дізнавача слідчому або ж, якщо внесення змін неможливе, відкрити нове кримінальне провадження за цією заявою з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за частиною 2 ст. 350 КК України. Дізнавачем зазначено, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення за ст. 350 КК України характеризується прямим умислом і спеціальну мету: припинити діяльність службової особи чи громадянина, який виконує громадський обов`язок, або зміни ти її характер в інтересах того, хто погрожує. Враховуючи вищевикладене встановлено відсутність діяння кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 350 КК України, тому, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до ст. 214 КПК відмовлено. На даний момент здійснюється повне та неупереджене досудове розслідування на встановлення всіх фактів та встановлення свідків та очевидців.

Розглядаючи по суті клопотання ОСОБА_3 від 22.08.2024 року, дізнавач дійшов висновку про часткову відмову у задоволенні вказаного клопотання.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові, слідчий суддя виходить із такого.

При цьому в частині 1 ст. 36 та в частині 5 ст. 40 КПК України закріплено, що прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон наділяє правом, а не зобов`язує сторону обвинувачення вчиняти ті чи інші процесуальні дії під час здійснення досудового розслідування у рамках певного кримінального провадження.

При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК).

Стаття 307 КПК не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування.

Відповідну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14.02.2023р. по справі № 405/680/22.

Згідно з ч.ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Разом із тим, постанова слідчого повинна бути обґрунтованою, відповідати вимогам ч. 5 ст.110 КПК України, яка передбачає, що постанова складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу та резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Відповідні висновки слідчого судді ґрунтуються на підходах, застосованих у рішеннях Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 724/86/20 та від 21.03.2023 у справі № 336/941/19, згідно з якими, в контексті застосування приписів ст. 110 КПК зазначено, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації.

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови, слідчий суддя доходить висновку, що постанова про часткову відмову у задоволенні клопотання в частині відмови в проведенні судової товарознавчої експертизи мобільного телефону не відповідає вимогам ч. 5 ст.110 КПК України, оскільки містить загальні посилання на вимоги КПК України, і фактично поза увагою дізнавача залишились питання стосовно призначення судової товарознавчої експертизи.

Відтак, постанова про часткову відмову у задоволенні клопотання в частині відмови в проведенні судової товарознавчої експертизи мобільного телефону підлягає скасуванню як немотивована, а отже, є такою, що не відповідає змісту ч. 5 ст.110 КПК України у цій частині.

Одночасно, як було зазначено вище, в частині 1 ст. 36 та в частині 5 ст. 40 КПК України закріплено, що прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а отже, не підлягає задоволенню вимога скаржника про зобов`язання уповноважених осіб відділу поліції № 2 Дніпровського районного правління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за клопотаннями ОСОБА_3 , вх. № М-1122 від 22.08.2024 р. та вх. М-582 від 30.04.2025 р., про вчинення кримінальних правопорушень в частині намагання відкрито заволодіти мобільним телефоном, поєднаного з насильством, та умисного пошкодження вказаного мобільного телефону, про що направити потерпілій протягом 24 годин відповідне повідомлення та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно вимог 18) ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

З урахуванням викладеного скарга підлягає задоволенню частково шляхом скасування оскаржуваної постанови в частині відмови в проведенні судової товарознавчої експертизи мобільного телефону за клопотанням ОСОБА_3 від 22.08.2024 року.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 110, 220, 303, 305-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення дізнавача про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000250 від 02.05.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 30.04.2025 року про часткову відмову у задоволенні клопотання в частині відмови в проведенні судової товарознавчої експертизи мобільного телефону за клопотанням ОСОБА_3 від 22.08.2024 року.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1