ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 26 грудня 2019 року відносно ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 26 грудня 2019 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мар`їнка Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого останній раз 15.02.2016 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75,76 КК України, до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто з нього судовий збір.

Вирок відносно ОСОБА_9 ніким не оскаржується.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 приблизно середині березня 2017 року (точна дата органами досудового розслідування не встановлена), діючи з єдиним умислом, з корисливих мотивів, погодився на пропозицію ОСОБА_10 та ОСОБА_11 представників НЗФ «ЦСО МДБ» терористичної організації «ДНР» щодо неодноразового сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», яке полягало в його співучасті в терористичних актах, організованих представниками «ДНР», сприянні діяльності терористичної організації шляхом зберігання та перевезення вибухових речовин та складових елементів вибухових пристроїв для їх використання в терористичних актах, а також іншому сприянні її діяльності, виконуючи завдання, поставлені йому представниками терористичної організації «ДНР».

Приблизно в середині березня 2017 року (точна дата органами досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Курахове Донецької області, дізнався від свого товариша ОСОБА_12 , що їх спільний знайомий ОСОБА_13 , який завідомо для ОСОБА_8 приймає участь у складі одного з НЗФ терористичної організації «ДНР», потребує допомоги. Після чого, 22.03.2017 року ОСОБА_8 погодився на пропозицію ОСОБА_13 щодо участі у вчиненні терористичного акту на території м. Маріуполя Донецької області, а саме перевезти складові елементи саморобного вибухового пристрою, які будуть використані при вчиненні терористичного акту та замасковані в поліетиленовому пакеті з продуктами харчування, з м. Мар`їнки Донецької області до м. Маріуполя Донецької області.

Поряд з цим, 29.03.2017 року ОСОБА_8 , діючи за вказівками ОСОБА_13 , попросив свого знайомого ОСОБА_14 , який працює таксистом, відвезти його на автомобілі останнього «Chevrolet Aveo», днз: НОМЕР_1 , з м. Курахове Донецької області до м. Мар`їнки Донецької області та, прибувши до буднику, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживала ОСОБА_15 , забрав від останньої вищезазначений пакет. Даний пакет, в якому серед упаковок з борошном, цукром, сіллю, макаронами і т.д. були сховані та замасковані складові елементи саморобного вибухового пристрою, ОСОБА_15 передала її донька ОСОБА_16 , яка попередньо отримала цей пакет від представника НЗФ « ЦСО МДБ» терористичної організації «ДНР» ОСОБА_13 з метою подальшої передачі ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_8 , домовившись з ОСОБА_14 про поїздку на наступний день до м. Маріуполя Донецької області, поїхав додому до м. Курахове Донецької області.

Вранці 30.03.2017 року ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів,на виконання завдання представника НЗФ терористичної організації «ДНР», взявши із собою зазначений вище пакет, зустрівся з ОСОБА_14 та останні на автомобілі «Chevrolet Aveo» днз: НОМЕР_1 поїхали до м. Маріуполя, а саме місця, куди ОСОБА_8 мав доставити вищевказану «посилку», за адресою, зазначеною напередодні ОСОБА_13 :м. Маріуполь, пр. Металургів, буд. 91. Прибувши до місця призначення,а саме до гаражів, що поруч з кафе «Чебуречна», яке розташовувалося між житловими будинками №№ 98-91 по пр. Металургів у м. Маріуполі, ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_13 та повідомив, що він привіз «посилку» й очікує на людину, яка її прийде і забере, на що останній повідомив, що зараз до нього підійде людина, яка назве йому так звану «кодову фразу», після чого він повинен буде віддати їй дану «посилку».

Після чого, приблизно о 14 годині 30.03.2017 року до ОСОБА_8 підійшла раніше йому незнайома ОСОБА_17 , що діяла за завданням іншого раніше йому відомого представника НЗФ «ЦСО МДБ» терористичної організації «ДНР» ОСОБА_18 , та повідомила пароль: «Я за посилкою від тітки Соні. Ви повинні мені передати поїсти», після чого останній передав їй вищевказаний пакет. Далі ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_13 , повідомив про виконання його завдання та повернувся разом із ОСОБА_14 додому до м. Курахове Донецької області.

Далі, ОСОБА_17 перенесла отриманий від ОСОБА_8 пакет до гаражів, що були поруч з будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_4 , де і заховала його.

Приблизно о 07 год. 00 хв. 31.03.2017 року ОСОБА_17 , реалізуючи злочинні наміри щодо вчинення терористичного акту, взяла мобільний телефон марки «Samsung» із номером телефону: НОМЕР_2 та вирушила до місця проживання ОСОБА_19 з метою приведення у дію закладеного напередодні саморобного вибухового пристрою після посадки останнього до вищезазначеного автомобіля.

Того ж дня, ОСОБА_17 , приблизно о 08 год. 30 хв., перебуваючи між будинками № 88 та № 92 по пр. Металургів у м. Маріуполі, діючи умисно, з корисливих мотивів та метою порушення громадської безпеки, залякування цивільного населення Донецької області та співробітників правоохоронних органів, залучених до проведення АТО та до попередження, своєчасного виявлення і припинення злочинної діяльності учасників терористичної організації «ДНР», провокації воєнного конфлікту, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки у вигляді загибелі ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, на виконання спільного з ОСОБА_18 злочинного плану, виконуючи вказівки останнього, надані їй в ході телефонних з`єднань, упевнившись, що ОСОБА_19 сів за кермо автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», днз: НОМЕР_3 та розпочав рух в напрямку вулиці Кафайської м. Маріуполя, здійснила дзвінок з отриманого разом із саморобним вибуховим пристроєм мобільного телефону марки «Samsung» з номера телефону: НОМЕР_2 на номер телефону, встановлений у вибуховому пристрої: НОМЕР_4 , чим активувала закладений нею напередодні за наведених вище обставин під днище вказаного автомобіля саморобний вибуховий пристрій, який вибухнув, коли вказаний автомобіль виїхав на вул. Кафайську поруч із будинком № 92-А по пр.Металургів у м. Маріуполі Донецької області, внаслідок чого ОСОБА_19 отримав вибухову травму, що виражалася травматичним відділенням обох нижніх кінцівок на рівні середньої третини стегон,з багатоосколковими переломами обох стегнових великогомілкових та малогомілкових кісток, а також множинними рваними ранами кистей рук з багатоосколковими переломами кісток верхніх кінцівок, що ускладнилася розвитком шоку і гострого недокрів`я внутрішніх органів, від якої останній помер на місці події.

Окрім того, за виконання вказаного завдання ОСОБА_13 заплатив ОСОБА_8 грошову винагороду (приблизно 800 гривень, точна сума органом досудового розслідування не встановлена), а також дав приблизно 1000 грн. для оплати послуг таксі.

Далі, у період з 26 по 29 квітня 2017 року (точні дата, час та місце органами досудового розслідування не встановлені), ОСОБА_8 знаходячись у м. Донецьку Донецької області, що тимчасово не підконтрольне органам державної влади України, з метою отримання додаткової грошової винагороди за перевезення «посилки» із забороненими небезпечними предметами до м. Маріуполя, зустрівся з представниками НЗФ «ЦСО МДБ» терористичної організації «ДНР» ОСОБА_18 та ОСОБА_13 . В ході вказаної зустрічі ОСОБА_8 за виконання вищевказаного завдання додатково отримав від останніх ще 200 доларів США, а також, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, діючи умисно, з метою неодноразового сприяння діяльності терористичної організації «ДНР» та окремим її учасникам, погодився на пропозицію ОСОБА_18 та ОСОБА_13 щодо подальшого перевезення ним за додаткову грошову винагороду (розміром від 1500 гривень) по території, підконтрольній органам державної влади України, подібних бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин, що будуть сховані та замасковані в пакетах з продуктами харчування.

Окрім того, 16.06.2017 року ОСОБА_8 , знаходячись в м. Курахове Донецької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, на виконання вказівок представників НЗФ «ЦСО МДБ» терористичної організації «ДНР» ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , зустрівся із раніше йому не знайомим ОСОБА_20 (який засуджений та відбуває покарання за вчинення злочинів проти громадської безпеки), який також діяв на виконання злочинних завдань ОСОБА_18 , від якого отримав придбаний останнім в м. Києві для ОСОБА_8 GPS-навігатор «Garmin Etrex 12 Channel GPS». За завданням ОСОБА_18 вищевказаний GPS-навігатор ОСОБА_8 мав використати, коли відвезе чергову «посилку» зі схованими у ній складовими елементами вибухових пристроїв до м. Запоріжжя, а саме за допомогою вищевказаного GPS навігатора повинен був відмітити координати місця, де він залишить вказані речі, та після цього передати даний GPS-навігатор іншій, невстановленій органом досудового розслідування особі, з метою подальшого використання у вчиненні терористичних актів на території, підконтрольній органам державної влади України.

В кінці листопада на початку грудня 2017 року (точна дата органом досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_8 , діючи умисно,з корисливих мотивів, з метою сприяння діяльності терористичної організації «ДНР» отримав від представника НЗФ «ЦСО МДБ» терористичної організації «ДНР» ОСОБА_18 складові елементи саморобного вибухового пристрою та, достовірно усвідомлюючи та розуміючи призначення і суспільну небезпечність вищевказаних елементів саморобного вибухового пристрою, діючи умисно, на виконання завдання ОСОБА_18 продовжив зберігати їх на невизначений термін з метою майбутньої передачі невстановленим органом досудового розслідування особам для вчинення останніми з їх використанням терористичних актів на підконтрольній українській владі території.

Далі, приблизно в кінці березня 2018 року (точна дата органом досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_8 , в черговий раз отримавши від ОСОБА_18 та ОСОБА_13 складові елементи саморобного вибухового пристрою, що були сховані та замасковані в поліетиленовому пакеті всередині закритих упаковок із борошном, попросив свого товариша ОСОБА_12 залишити цей пакет вдома у останнього за адресою: АДРЕСА_5 , плануючи забрати його того ж дня. ОСОБА_12 , не здогадуючись про вміст вказаного пакету, погодився на пропозицію ОСОБА_8 , проте за даним пакетом останній не повернувся та не забрав його.

Після чого, 29.08.2018 року співробітниками Служби безпеки України проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_5 , в якій проживає ОСОБА_12 , в ході якого виявлено та вилучено, зокрема наступне: 2 металеві предмети циліндричної форми, до яких приєднані дроти, які схожі на електродетонатори, об`ємна пластична речовина, сірого кольору, схожа на вибухову речовину пластид, 2 мобільних телефони марки та моделі «BQ Step+», від одного з яких із задньої кришки панелі відходять 2 дроти, що схожі на складові елементи саморобного вибухового пристрою.

27.03.2018 року в ході проведення обшуку співробітниками Служби безпеки України за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 виявлено та вилучено, зокрема наступне: 2 стандартних засоби підриву електродетонатори типу «ЕДП-р», що призначені для ініціювання зарядів вибухової речовини та являються засобами підриву, що містять вибухову речовину (азид свинцю, ТНРС, гексоген, тетрил), застосовуються при електричному способі підриву та являються вибуховими пристроями промислового виготовлення; речовину сірого кольору - пластичну вибухову речовину, що містить вибухову речовину підвищеної потужності гексоген вагою 873гр.; 4 тротилові шашки, вагою по 400гр. кожна, промислового виробництва, які використовуються для підривних робіт та являються бризантною вибуховою речовиною нормальної потужності; мобільний телефон із приєднаними до нього дротами марки та моделі «MAXVi C20», ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , із Sim-карткою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» із номером телефону: НОМЕР_7 , що є частиною саморобного вибухового пристрою, а саме призначений для подачі струму на засоби ініціювання електродетонатори. Вилучені вибухові речовини, вибухові пристрої та їх складові частини мобільний телефон придатні до використання за призначенням, а саме здійснення вибуху.

Окрім того, в ході проведення обшуку співробітниками Служби безпеки України за місцем реєстрації ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено, зокрема: 6 засобів підриву (детонування) з електричним способом приведення в дію, що є електродетонаторами типу «ЕДП-р», виготовленими промисловим способом, відносяться до вибухових пристроїв та придатні для використання за призначенням здійснення вибуху; 2 предмети пластичну вибухову речовину на основі гексогену групи бризантних типу «ПВВ-7», що виготовлена промисловим способом, вагою 710гр. та 685гр. відповідно, та які придатні для використання за призначенням здійснення вибуху.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 будучи достовірно обізнаними про необхідність отримання відповідного дозволу від компетентного органу МВС України на поводження з вибуховими пристроями та речовинами, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з представниками НЗФ «ЦСО МДБ» терористичної організації «ДНР» ОСОБА_18 та ОСОБА_13 придбав, переносили та зберігали всі вищезазначені вибухові пристрої та вибухові речовини без дозволу компетентного органу МВС України, тобто на порушення вимог Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 та Постанови ВР України № 2471-XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна».

У зв`язку з вищевикладеним, 28.03.2018 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 затримано співробітниками СБ України в порядку ст. 208 КПК України та припинено їхню злочинну діяльність.

Вказаними ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 258-3 КК України, як інше сприяння діяльності терористичної організації; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне поводження з вибуховими пристроями та вибуховими речовинами, а саме придбання, носіння, зберігання та передача вибухових пристроїв і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, що вчинене за попередньою змовою групою осіб; ч. 3 ст. 258 КК України, як вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, що призвело до загибелі людини та заподіяння значної майнової шкоди, що вчинене за попередньою змовою групою осіб.

На вказане рішення подані апеляційні скарги:

-обвинуваченим ОСОБА_8 , який просить вирок суду першої інстанції щодо нього скасувати та призначити новий судовий розгляд. Посилається на те, що вимушений був визнати себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних злочинів, оскільки надав свою згоду на обмін і якнайшвидше повинен був знаходитись у статусі засудженого. Він не планував повертатися до України, оскільки, вважав, що буде політично репресованим та загине; перебуваючи на непідконтрольній території, він був викрадений українськими розвідниками, утримувався під катуваннями у невідомому приміщенні без складання протоколу затримання, після чого співробітники Мар`їнського відділу поліції доставили його у Маріупольський слідчий ізолятор №17 14 червня 2020 року. Насправді він не причетний до вчинення терористичних актів.

-захисником ОСОБА_7 , який діє у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок з призначенням нового судового розгляду. На думку апелянта, висновки суду щодо доведеності провини ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на підставі наявних у справі доказів та з огляду визнання обома своєї провини є передчасними та такими, що ухвалені без урахування вимушеності такої дії з боку обвинувачених, які повинні бути обміняними на українських військовослужбовців ЗСУ та цивільних громадян України, які утримувались на непідконтрольній Україні території у т.зв.ДНР. Саме із цією обставиною було пов`язане клопотання прокурора у судовому засіданні, на стадії судових дебатів, про зміну обом обвинуваченим запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання. Таке клопотання було задоволено судом. Разом з тим, змінений вид запобіжного заходу обом обвинуваченим носив суто формальний характер, оскільки, із зали суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були передані співробітникам контррозвідки СБУ для їх доставки на обмін, який відбувся 29.12.2019 року. У вироку суду першої інстанції відсутні посилання на такі обставини як на підставу зміни запобіжного заходу та наведений лише перелік доказів винуватості, без належного дослідження кожного з них. Після обміну, під час перебування ОСОБА_8 на непідконтрольній Україні території, він був фактично викрадений розвідниками ЗСУ, утримувався без складання протоколу затримання і, нарешті, був переданий до Маріупольського слідчого ізолятору. До події обміну ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свою провину не визнавали та займали активну захисну позицію. Суд першої інстанції на підтвердження провини обох обвинувачених лише навів перелік доказів, не досліджуючи їх у порядку, встановленому КПК України та без будь-якої правової оцінки кожного з них на предмет відповідності стандарту доказування вини поза розумним сумнівом. Додатково наголошує, що оскаржуваний вирок був ухвалений не з метою його виконання, а з метою виконання пункту 6 Комплексу заходів щодо виконання Мінський домовленостей (забезпечення звільнення і обмін всіх заручників і незаконно позбавлених на основі принципу "Всіх на всіх"), що є безумовною підставою для його скасування з направленням справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Крім того, захисник вказує, що судом першої інстанції розглянуто кримінальну справу і ухвалено обвинувальний вирок за обвинувальним актом, який не відповідав вимогам ст.291 КПК України та підлягав поверненню прокурору на доопрацювання, що призвело до грубого порушення права ОСОБА_8 на захист.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Справа відносно обвинуваченого ОСОБА_8 розглянута у суворій відповідності до вимог чинного КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч. 1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 258 КК України підтверджена доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону.

Всі висновки суду першої інстанції у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.05.2018 року, свідок ОСОБА_15 впізнала особу ОСОБА_8 , як такого, який наприкінці березня 2017 року приходив до неї додому та забирав поліетиленовий пакет з борошном та крупами, який вона за завданням представника ДНР ОСОБА_13 отримала, у свою чергу, для подальшої передачі.

Відповідно до протоколу про проведення слідчого експерименту від 29.03.2018 року, свідок ОСОБА_14 , розповів як у березні 2017 року віз ОСОБА_8 із м. Курахово до м. Маріуполя та поблизу буд.95 по пр. Металургів в м. Маріуполі, останній передав не знайомій йому дівчині пакет із макаронами та мукою.

Відповідно до протоколу огляду предметів речей і документів (телефонних з`єднань з номерами, які належать ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_18 ) від 06.06.2018 та від 08.06.2018 року, встановлено з`єднання останніх з абонентами, номера яких належать ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та встановлення їх місцезнаходження, як на підконтрольній території України, так і на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.06.2018 року, свідок ОСОБА_20 впізнав особу ОСОБА_8 , як особу, якій він на початку літа 2017 року, на виконання завдань представника НЗФ «МДБ ДНР» на ім.я Максим передав в м. Курахово передав GPS-навігатор.

Відповідно до протоколу обшуку за місцем мешкання ОСОБА_24 від 27.03.2018, під час якого виявлено та вилучено засоби зв`язку та саморобний вибуховий пристрій із засобами ініціації.

Відповідно до протоколу обшуку домоволодіння, на яке вказав ОСОБА_8 , від 27.03.2018 року, під час якого виявлено та вилучено предмети зовні схожі на вибухову речовину та електродетонатори.

Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_25 від 28.03.2018 року, під час якого той пояснив, що, на виконання завдання ОСОБА_26 він у березні 2017 року перевіз з міста Мар`їнка до м. Маріуполь пакет, у якому знаходились упаковки з сіллю, борошном та макаронами і передати його певній дівчині. За що він отримав грошову винагороду.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для упізнання за фотознімками від 28.03.2018 року, на якому ОСОБА_8 впізнав особу ОСОБА_17 , як таку, якій в березні 2017 року за вказівкою ОСОБА_27 у м. Маріуполі передав пакет з продуктами в дворі багатоповерхових будинків.

Відповідно до протоколу огляду речей, вилучених у ОСОБА_8 в ході обшуку від 28.03.2018 року, яким оглянуто мобільні телефони (на телефоні марки Doogee моделі Х5 на якому містяться фото з галереї, де наявні зображення із предметами схожими на саморобні вибухові пристрої та інформація з програми Viber, щодо переписок із особою на ім`я ОСОБА_28 , сім-картки, GPS-трекер та ноутбук.

Відповідно до висновку вибухово-технічної експертизи від 04.05.2018 року, яким надані на експертне дослідження предмети (вилучені у ОСОБА_8 ), є вибуховою речовиною на основі гексогену, ймовірно пластичною вибуховою речовиною групи бризантних типу ПВВ-7, яка виготовлена заводським промисловим способом, а предмети №3-8 є засобами підриву (засобами детонування) з електричним способом приведення в дію, електродетонаторами типу ЕДП-р (6 од.) виготовленими промисловим (заводським) способом та відносяться до категорії вибухових пристроїв, конструктивно передбачено спорядження електродетонаторів даного типу вибуховими речовинами: ТНРС, азид свинцю, гексоген, ТЕН або тетрил, які за призначенням (вибуху) придатні.

Відповідно до висновку вибухово-технічної експертизи від 16.05.2018 року, яким два предмети циліндричної форми з дротами, зовні схожі на електродетонатори типу «ЕДП-р», мобільний телефон білого кольору марки «Maxvi C20» із приєднаним до нього дротами, предмет в`язкої речовини сірого кольору, схожий на пластилін, чотири тротилові шашки, пластична вибухова речовина, що містить гексоген не можливо привести у дію, у зв`язку з недостатньою силою струму, яка виходить з проводів телефону, проте вони являються вибуховими пристроями промислового виготовлення; використовуються для підривних робіт і є бризантною вибуховою речовиною нормальної потужності; пластична вибухова речовина є гексогеном ; два електродетонатори придатні до здійснення вибуху.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для упізнання за фотознімками від 06.04.2018 року, на якому ОСОБА_8 упізнав особу ОСОБА_18 , як таку, яка на початку 2017 року в м. Донецьку давала йому завдання, щодо перевезення вибухових пристроїв на підконтрольну Україні територію. Зазначив, що ОСОБА_18 обіймає керівну посаду в «МДБ ДНР».

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 , захисника та понятих від 06.04.2018 року,під час якого ОСОБА_8 о відтворив обставини, при яких у березні 2017 року в м. Маріуполі він перевозив з м. Мар`їнки до м. Маріуполь складові елементи саморобного вибухового пристрою для подальшої передачі ОСОБА_17 .

Відповідно до протоколу огляду речей, вилучених у ОСОБА_8 під час обшуку від 26.04.2018 року, - мобільного телефону марки «MAX VI C20» білого кольору, від якого відходять приєднані до нього дроти, що примотані скотчем до 4-х предметів прямокутної форми, які зовні схожі на 4 тротилові шашки, а також згорток з газети ;

Відповідно до висновку судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та продуктів пострілу від 02.05.2018 року, яким надана на дослідження речовина є вибуховою речовиною тротилом.

Відповідно до протоколу за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме мобільного сервісу «Viber» з прив`язаним до нього номером мобільного телефону НОМЕР_8 (номер оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Vodafone Україна») стосовно ОСОБА_18 від 16.04.2018 року, на якому зафіксовані листування з особами зазначеними, як « ОСОБА_29 » ( НОМЕР_9 та « ОСОБА_30 » НОМЕР_10 , які в свою чергу є ОСОБА_8 та ОСОБА_31 відповідно, та яким надавалися відповідні завдання та фотографії із порядком збору саморобного вибухового пристрою, диск якого переглянуто у судовому засіданні ;

Відповідно до протоколів огляду предметів речей і документів (деталізації телефонних з`єднань, якими користувались ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також інші причетні до злочину особи) від 23.07.2018 року, 30.07.2018, 14.08.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд першої інстанції в обґрунтування своїх висновків, поклав не тільки покази обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнав свою вину у скоєних злочинах, а також докази, які зазначені вище, що в своїй сукупності за критерієм поза розумним сумнівом, доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних діянь за ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 258 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що визнання або не визнання вини є правом обвинуваченого. Доводи ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , щодо визнання ОСОБА_8 своєї провини, нібито, було вимушеним кроком та свідчить про політичне переслідування, не є слушними, оскільки вимушеність передбачає примус, чого не вбачається з поведінки ОСОБА_8 та спростовується матеріалами справи.

За таких підстав, твердження захисника, що оскаржуваний вирок був ухвалений не з метою його виконання, а з метою виконання пункту 6 Комплексу заходів щодо виконання Мінських домовленостей, забезпечення звільнення і обмін всіх заручників і незаконно позбавлених на основі принципу «всіх на всіх», не ґрунтується на вимогах чинного КПК України.

Обговорюючи доводи сторони захисту щодо підстав затримання засудженого ОСОБА_8 , а саме, нібито, викрадення його розвідниками СБУ з території, яка не підконтрольна Україні, утримання розвідниками два дні без складання протоколу затримання, колегія суддів зазначає наступне.

Вивчивши матеріали справи, встановлено, що затримання засудженого ОСОБА_8 було законним, відповідало вимогам діючого кримінального процесуального кодексу України та не порушило ніяких прав засудженого ОСОБА_8 ..

Крім того, вбачається, що засуджений ОСОБА_8 приїхав з м. Донецьк, що непідконтрольне території Україні водоймище, розташоване поблизу с. Олександрівка Мар`їнського району Донецької області, яке переплив та опинився на території підконтрольній Україні, де був затриманий та для з`ясування особи був доставлений до правоохоронних органів. Засуджений ОСОБА_8 після з`ясування його особи, який зареєстрований в м. Мар`їнка Донецької області та щодо якого 30.01.2020 року з Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшло розпорядження про набрання вироком чинності та його виконання в частині призначеного засудженому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років, а тому він був взятий під варту та етапований до місць позбавлення волі, що підтверджується особистими письмовими поясненнями засудженого ОСОБА_8 , протоколом затримання засудженого ОСОБА_8 та взяття його під варту від 14.06.2020 року, розпорядженням про набрання вироком чинності, тощо.

Тобто доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , що, нібито, ОСОБА_8 було викрадено працівниками правоохоронних органів України, та політичного переслідування, спростовуються вищенаведеними поясненнями ОСОБА_8 , згідно до яких він самостійно переплив водоймище, де був затриманий працівниками правоохоронних органів України. Немає підстав вважати, що працівники правоохоронних органів України зайшли на непідконтрольну Україні територію з метою викрадення саме ОСОБА_8 , а тому зазначені доводи є лише уявленням ОСОБА_8 та його захисника.

КПК не містить положення про обов`язкову участь захисника під час обшуку, у тому числі у кримінальному провадженні, у якому участь захисника є обов`язковою згідно з вимогами статей 49, 52 КПК. Тобто навіть обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні за КПК не передбачає обов`язкової участі цього захисника в усіх без винятку слідчих діях.

Разом з тим, у цьому кримінальному провадженні, обшук за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 здійснено на підставі ухвали слідчого судді. Перед проведенням слідчої дії обвинуваченому вручено пам`ятку про права особи, в якої проводиться обшук або чиї права обмежуються у зв`язку з проведенням обшуку, що підтверджується його підписом.

Після проведення слідчої дії складено протокол, жодних зауважень або доповнень ніким не було заявлено, таким чином, право обвинуваченого на захист не було порушено.

Доводи сторони захисту, що суд першої інстанції обґрунтував вирок показами підозрюваного ОСОБА_8 , даними ним під час затримання, є слушними, оскільки дана слідча дія дійсно була проведена за відсутності захисника.

Разом з тим, сукупність доказів, докладно наведених у вироку суду першої інстанції, беззаперечно та поза розумним сумнівом доводить вину ОСОБА_8 , а тому зазначене порушення не є істотним, не впливає та не може вплинути на доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені ним інкримінованих кримінальних правопорушень.

Обговорюючи доводи сторони захисту з приводу допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_32 та ОСОБА_14 судом першої інстанції для перевірки добросовісності їх показів на досудовому слідстві, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були виділені постановою від 13.09.2018 року із матеріалів іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_33 , яка вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 25.09.2018 року ( який набрав законної сили) була визнана винною та засудженою за вчинення ( разом із особами, матеріали щодо яких на той час були виділені у окреме провадження) терористичного акту, вчинення вибуху з метою порушення громадської безпеки, залякуванні населення, за попередньою змовою групою осіб, що призвів до заподіяння значної майнової шкоди та до загибелі людини, а також у носінні, зберіганні і придбанні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, який мав місце 31.03.2017 року біля будинку № 88-А по проспекту Металургів у м. Маріуполь Донецької обл. та автомобілем марки «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким користувався заступник начальника головного відділу контррозвідки Управління Служби безпеки України в Донецькій області полковник ОСОБА_19 .. ОСОБА_17 за попередньою змовою групою осіб, з особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, та двома невстановленими учасниками терористичної організації «ДНР» діючи за вказівками та інструкціями одного із них, прикріпила саморобний вибуховий пристрій на магнітній основі, потужністю вибуху 720-840 грамів в тротиловому еквіваленті до днища вказаного автомобіля із зовнішньої сторони кузова під сидінням водія.

Тобто, така послідовність та характер дій вищезазначених осіб була вже встановлена іншим вироком суду, який набрав законної сили.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції не допустив жодних порушень чинного КПК України не допитавши свідків, оскільки сукупність долучених доказів та визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 в повній мірі підтверджують його вину у вчинених злочинах.

Крім того, колегія суддів зазначає, що проведення негласних розшукуваних заходів -зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж у виді контролю за телефонними розмовами, проведено належно до чинного законодавства з урахуванням вимог ст.ст. 246, 248, 249 КПК, а також наявності ухвали слідчого судді про дозвіл на використання вказаного протоколу в даному кримінальному провадженні, тому доводи сторони захисту про їх неналежність не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 290 КПК України прокурор складуючи обвинувальний акт викладає фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Дослідивши всі матеріали справи, колегія суддів жодних порушень або підстав для повернення обвинувального акту відповідно до чинного КПК України не вбачає, тому доводи сторони захисту з цього приводу не знайшли свого підтвердження. Обвинувальний акт складений прокурором у відповідності до норм діючого кримінального процесуального законодавства.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, колегія суддів, підстав для його скасування або зміни, передбачених ст. 409 КПК України, не вбачає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 26 грудня 2019 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали

Судді