БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1487/25
Провадження № 1-кс/497/534/25
УХВАЛА

про розгляд скарги на рішення слідчого

09.07.2025 року Болградський районнийсуд Одеської області у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: адвоката ОСОБА_3 - представника заявника ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчої СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на постанову начальника СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 30.06.2025р. про відмову у визнанні особи потерпілою у кримінальному провадженні №0000295 від 05.05.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2025 року до Болградського районного суду Одеської області надійшла скарга ОСОБА_4 , якою заявник просить скасувати постанову від 30.06.2025р. начальника СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про відмову у визнанні його, гр. ОСОБА_4 , потерпілим в межах кримінального провадження №0000295 від 05.05.2025 року, посилаючись на те, що це кримінальне провадження розпочате за його заявою про вчинення співмешканцем гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - колишньої дружини його, заявника ОСОБА_4 , - розпусних дії відносно його, заявника, малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, заявник просить визнати його потерпілим/представником його потерпілої малолітньої дочки.

В обґрунтування своїх вимог, заявник стверджує, що СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні за його власною заявою про вчинення злочину відносно його малолітньої дочки, однак його, заявника, як батька дитини, не визнано потерпілим або законним представником малолітньої потерпілої особи незважаючи на його клопотання.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав вимоги заяви ОСОБА_4 , та пояснив, що слідча ОСОБА_6 здійснює розслідування у двох кримінальних провадженнях про вчинення розпусних дій стосовно малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - спільної дочки його клієнта - ОСОБА_4 та колишньої дружини клієнта і матері дитини - ОСОБА_9 , а саме: провадження-1 від 05.05.2025р. за №0000295 - за ст.153ч.4 КК України - яке було розпочате за заявою батька дитини - заявника ОСОБА_4 про вчинення розпусних дій щодо його малолітньої дочки з боку співмешканця його колишньої дружини і матері дитини - ОСОБА_9 , та провадження-2 від 25.06.2025р. за №0000400 - за аналогічною статтею ст.153ч.4 КК України - за заявою матері дитини - ОСОБА_9 про вчинення розпусних дій стосовно цієї ж дитини з боку невстановлених осіб, які є знайомими батька дитини - ОСОБА_4 .

Але, на переконання його, адвоката, та його клієнта - слідча не є неупередженою, оскільки діє ані в інтересах дитини, ані в інтересах істини - діє лише безпідставно в інтересах ОСОБА_9 - матері дитини, оскільки досі заявник ОСОБА_4 не є учасником кримінального провадження через те, що слідча не притягує його до участі як батька і законного представника його ж малолітньої дочки - в якості представника малолітньої потерпілої у кримінальному провадженні, оскільки, на його думку, слідча є упередженою, що вбачається з внесення нею 25.06.25 відомостей до ЄРДР про кримінальне провадження-2 - за заявою ОСОБА_9 - що є помстою і жіночою солідарністю, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження тієї заяви матері дитини про наявність з боку батька дитини - заявника ОСОБА_4 - будь-яких протиправних дій стосовно дитини, але слідча чомусь упереджено діє не на боці заявника, а на боці матері дитини - що вбачається з її, слідчої ОСОБА_6 , письмового звернення до органу опіки, яким вона прямо ініціює питання про відібрання дитини в ОСОБА_4 , з яким наразі й проживає малолітня потерпіла - його дочка ОСОБА_11 . Так, до нього додому, стверджує заявник ОСОБА_4 , приїжджали неодноразово група осіб з органу опіки та піклування разом з працівниками поліції - начебто, для здійснення огляду житлово-побутових умов дитини і батька, а насправді, на глибоке переконання ОСОБА_4 , - збирати матеріали для відібрання дитини, оскільки, стверджує заявник, і це йому достеменно відомо, що органом опіки здійснюються запити про рідних і знайомих та інформація про будинки сімейного типу та інтернати з метою з`ясування місця для тимчасового влаштування дитини, хоча дитині з батьком добре - він про неї належним чином піклується і створює достатні умови для її розвитку і проживання. Тобто, слідча діє не в інтересах дитини і заявника - з розслідування кримінального правопорушення, вчиненого проти дитини, а, незважаючи на відсутність обґрунтованих підстав для підозри самого заявника у вчиненні протиправних дій - розпочала кримінальне провадження проти нього самого - що є безпідставним втручанням у приватне життя дитини і батька і є дією, що суперечить інтересам дитини.

В обґрунтування своєї позиції, адвокат послався на судовий розгляд слідчим суддею заяви ОСОБА_4 про відвід слідчої ОСОБА_6 від розслідування кримінального провадження за його заявою, яким, хоча і не задоволено вимогу заяви про відвід, але у судовому засіданні в ході її розгляду встановлено багато обставин кримінального провадження-1 - від 05.05.2025 за заявою ОСОБА_4 , зокрема, встановлено відсутність будь-яких доказів на підтвердження протиправних дій з боку заявника ОСОБА_4 стосовно дитини, адже були прослухані як аудіозаписи, надані слідчому матір`ю дитини - ОСОБА_9 , так і аудіо-та відеоматеріали, надані безпосередньо слідчому судді заявником ОСОБА_4 , згідно яких взагалі відсутні дії батька дитини - заявника ОСОБА_4 - які можна вважати протиправними відносно дитини, проте в діях матері дитини вбачаються дії, що провокують дитину на хвилювання - ставлення матір`ю чисельних запитань дівчинці про, начебто, розпусні дії щодо неї, дитини, у будинку батька, але, не дарма ж органом опіки ухвалено рішення про доцільність проживання дитини саме з батьком, оскільки вчинення протиправних дій з боку батька стосовно дитини не виявлено - є лише голослівна заява матері дитини і за її заявою чомусь розпочате кримінальне провадження, що не є доказом існування поганого ставлення батька дитини до дочки та наявність небезпеки для неї з боку батька - заявника.

Слідча ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вимоги заяви є необґрунтованими, оскільки нею в межах кримінального провадження №0000295 від 05.05.2025р. за заявою ОСОБА_4 - здійснено багато слідчих дій, у тому числі - підозрюваний, - якого заявник ОСОБА_4 вважає співмешканцем матері дитини - пройшов експертне дослідження на детекторі брехні, на якому не виявлено в діях тієї особи вини і він сам спростовує їх наявність, а також здійснено чимало інших слідчих дій, проте, оскільки існує два кримінальних провадження за заявами обох батьків дитини про вчинення протиправних дій стосовно дитини з боку обох батьків дитини, - вона, як слідчий, була зобов`язана з метою охорони інтересів дитини вжити заходи щодо убезпечення прав дитини на підставі Конвенції про права дитини - сповістила орган опіки і піклування про існування таких обставин та призначила законним представником дитини у кримінальному провадженні орган опіки та піклування, а тому, на її думку, заява батька дитини не відповідає дійсним обставинам і задоволенню не підлягає. Крім того, у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим чи представником його малолітньої дочки, яка є потерпілою у кримінальному провадженні, - відмовлено Постановою начальника СВ Болградського РВП ГУНП ОСОБА_8 від 30.06.2025р., і цю постанову вона, слідча, вважає обґрунтованою, виходячи з обставин обох кримінальних проваджень, оскільки досі відсутні докази на спростування заяв обох батьків, тобто, - на спростування вчинення протиправних дій щодо дитини, яка опинилася у ситуації з`ясування стосунків її батьками, які розлучилися, між собою.

Прокурор підтримала думку слідчого, пояснивши, що очевидно, що дитина опинилася у скрутній життєвій ситуації де її батьки з`ясовують між собою стосунки, та, можливо, дійсно проти дитини вчинялися протиправні дії - для того й існує розслідування, на період якого для дитини краще, якщо її інтереси буде представляти не будь-хто з батьків а орган опіки та піклування. Прокурор, також заперечуючи проти задоволення скарги, пояснила, що на її переконання, слідча ОСОБА_6 і начальник СВ Болградського РВП, ухваливши Постанову у відмові в задоволенні клопотання заявника ОСОБА_4 про визнання його потерпілим чи представником малолітньої потерпілої - його дочки - у кримінальному провадженні за його заявою - діяли в межах чинного кримінально-процесуального Закону.

Вислухавши представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , прокурора та слідчу ОСОБА_6 , розглянувши доводи заяви та дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

Стаття 55 Конституції України встановлює, що кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоуправління, громадських об`єднань та посадових осіб. Одним з загальних засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльність. А, відповідно до ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, - у порядку, що передбачений чинним КПК України, зокрема, - главою 26, - якою передбачений порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, що передбачені ч.1 ст.303 КПК України можуть бути оскаржені, та регламентовано, які саме рішення, дії/бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, а саме, - п.6 цієї статті зазначено, що можуть бути оскаржені особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; так, ч.5 цієї статті регламентовано, що рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - можуть буи оскаржені особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; а ст.304 КПК України визначено строки оскарження, а саме: «скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч.1ст.303 цього Кодексу, - можуть бути подані особою протягом 10-ти днів з моменту ухвалення рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії».

Оскільки адвокат ОСОБА_3 вважає, що його підзахисний - заявник ОСОБА_4 є особою, щодо якої можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені Законом, а саме - відібрання дитини, а також, отримання ним копії Постанови керівника органу досудового розслідування про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні для можливості ознайомлення з матеріалами справи і здійснення, таким чином, контролю в розслідуванні, - то вищевказана скарга, що подана в межах 10-тиденного строку - підлягає розгляду слідчим суддею.

Положеннями ст.2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, дійсно, представник заявника - адвокат ОСОБА_3 обґрунтовано зазначає, що в провадженні цього ж слідчого судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 перебувала справа №497/1487/25 (провадження №1-кс/497/516/25) за заявою його, адвоката ОСОБА_3 в інтересах його довірителя ОСОБА_4 , який, як стверджує представник заявника, - діє в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - про відвід слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від здійснення нею досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000295 від 05.05.2025р. Та, хоча у задоволенні вимог заяви про відвід ухвалою суду було відмовлено, - в ході судового засідання під час розгляду питання щодо відводу слідчої, - судом досліджувалися аудіо-та відеоматеріали, які були надані як батьком дитини суду, так і матір`ю дитини слідчому ОСОБА_6 - що послужили підставою для розслідування кримінального провадження №0000400 від 25.06.2025 року за заявою ОСОБА_9 - матері дитини. З цих аудіо- та відеоматеріалів дійсно вбачається, що з врахуванням заяв обох батьків дитини до правоохоронних органів за якими відомості внесені до ЄРДР і розпочато два досудових розслідування, - вбачається, що між батьками дитини існують неприязні стосунки і вони один одного обвинувачують у допущених відносно їхньої спільної малолітньої дитини розпусних дій і ці факти потребували розслідування, але за результатами здійснених слідчих дій слідчим було встановлено, що проникнення до тіла дитини не було, тілесні ушкодження в дитини, яка наразі проживає з батьком - відсутні, відсутні конкретні факти і докази вчинення батьком будь-яких дій, що шкодять дитині, навіть поганої характеристики на нього немає, з відеодоказу вбачається, як дитина на запитання батька відповідає, що бажає жити з батьком і що дитина втомлена усією ситуацією та питаннями, які їй ставляться з боку обох батьків і в бесіді з батьком довірительно і спокійно, граючись, просить його припинити усі ці питання до неї, не посилаючись на будь-які подробиці та не виявляючи будь-яких побоювань стосовно перебування поряд з нею батька - ОСОБА_4 , а тому не вбачається, що будь-що загрожує життю і здоров`ю дитини з боку заявника ОСОБА_4 .

Крім того, в ході розгляду даної скарги ОСОБА_4 , судом в ході судового засідання встановлено з повідомлень учасників судового засідання, що органом опіки та піклування розглянуте питання про місце проживання дитини - в результаті чого рішенням ВК Болградської міської ради від 17.06.2025р. затверджено проект висновку органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Натомість, відсутній висновок органу опіки щодо недоцільності проживання дитини з батьком.

Так, висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з батьком є важливим документом у справах, пов`язаних з визначенням місця проживання дитини, особливо у випадках, коли батьки проживають окремо. Цей висновок ґрунтується на обстеженні умов проживання дитини та батьків, а також на інших зібраних доказах і надається суду для врахування при ухваленні рішення. Орган опіки та піклування - це, як правило, Служба у справах дітей, - проводить обстеження умов проживання дитини та батьків, а також збирає інші докази (наприклад, медичні документи, характеристики з навчальних закладів). На підставі цих даних орган опіки та піклування складає письмовий висновок про те, з ким, на їхню думку, дитині буде краще проживати, враховуючи інтереси дитини, при цьому орган опіки та піклування, як і орган досудового розслідування, зокрема, слідчий, - не мають права вийти за межі своїх повноважень і протиправно втручатися у права батьків та дитини, а саме, - без відповідного судового рішення не можуть вчинятися процесуальні дії та процедури опіки/піклування не можуть вчинятися, у тому числі - орган опіки не має право здійснювати відібрання дитини без судового рішення, тим паче, - за ініціативою слідчого - це є компетенцією лише прокурора, а для застосування прокурором такого механізму - у даному випадку - підстави відсутні.

Заявник ОСОБА_4 стверджує у своїй скарзі, що частиною 3 ст.19 СК України регламентовано, що звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Крім того, дійсно, чинним законодавством, як правильно пояснила прокурор, а саме, - ст.93 КПК регламентовано, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

А, ст.40 КПК України регламентує діяльність саме слідчого органу досудового розслідування, згідно якої: « 1. Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. 2. Слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) ухвалювати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом. 3. У випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, здійснення слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій - слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні. 4. Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність. 5. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого».

З вищевикладеного, таким чином, вбачається, що заявник оскаржує рішення і дію керівника слідчого досудового органу - СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області, що здійснює досудове розслідування, - про відмову у визнанні його, заявника, представником власної малолітньої дитини у кримінальному провадженні, що розпочате за його ж, заявника, заявою про здійснення протиправних дій щодо його малолітньої дочки співмешканцем матері дитини, - що, на думку заявника, не відповідає вимогам чинного законодавства, і з цією думкою важко не погодитися.

Так, однією з гарантій забезпечення прав і свобод людини у кримінальному процесі є інститут представництва. Такий інститут особливо важливий для осіб, які в силу своїх фізичних чи розумових властивостей не здатні повною мірою захистити та реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. Серед таких осіб найбільш незахищеними є неповнолітні та малолітні особи. Згідно з ч.1ст.226 КПК України допит малолітньої або неповнолітньої особи здійснюється у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря, а відповідно до ч.1ст.354 КПК України допит малолітнього свідка і, за розсудом суду, неповнолітнього свідка - здійснюється у присутності законного представника, педагога чи психолога, а за необхідності - лікаря. Крім того, згідно з ч.2 ст.44 КПК України, як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), і лише в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній. А, відповідно до ч.2ст.154 Сімейного кодексу України - батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їхні законні представники без спеціальних на те повноважень. Як свідчить сама назва цього суб`єкта (законний представник), що підтверджується аналізом чинного законодавства (зокрема, ст.242 ЦК України, ст.154 СК України), представник наділяється цим статусом саме в силу наявності між ним та особою, що представляється, певного правового зв`язку (батьківства, встановлення опіки, тощо), на що і вказується у законі, тобто, законні представники отримують повноваження на представництво інтересів особи, яку вони представляють, не від неї самої, а на підставі закону без особливого на те призначення будь-яким органом державної влади, і ц3е представництво підтверджується лише документом, що підтверджує родинний зв`язок батька і дитини.

У кримінальному провадженні щодо малолітньої дитини, її законний представник бере участь у процесі, щоб захистити права та інтереси дитини. Законними представниками дитини є її батьки (усиновлювачі), а в разі їхньої відсутності - опікуни чи піклувальники. Участь представника є обов`язковою при проведенні слідчих дій за участю дитини.

Відповідно до ст.227ч.3 КПК України, "у виняткових випадках, якщо участь законного представника може завдати шкоди інтересам малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого, слідчий, прокурор за клопотанням малолітнього або неповнолітнього чи з власної ініціативи має право обмежити участь законного представника у виконанні окремих слідчих (розшукових) дій або усунути його від участі у кримінальному провадженні та залучити замість нього іншого законного представника".

У даному випадку, суду не надано достатніх доказів існування обставин для негайного відібрання дитини, а також Постанови слідчого органу про усунення заявника ОСОБА_4 - як законного представника і батька малолітньої потерпілої - його дочки ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні через те, що його участь може завдати шкоди інтересам малолітньої потерпілої, не вбачається доказів існування клопотань матері дитини або самої дитини чи органу опіки і піклування про усунення заявника від цієї ролі, як не вбачається і конкретних фактів і відомостей того, що участь заявника ОСОБА_4 - законного представника його малолітньої дочки - загрожуватиме життю і здоров`ю дитини в разі визнання його представником потерпілої (або потерпілим) у кримінальному провадженні, та, враховуючи, що питання щодо морального виховання не є таким, що вирішується негайно правоохоронними органами саме шляхом негайного відібрання дитини і залишається, у даному випадку, під питанням - адже явних фактів шкоди дитині з боку батьків не вбачається і суду не надано відомостей про їх існування - які дійсно підлягають розгляду як органом опіки та піклування, так і органом розслідування в межах вже існуючих двох вищевказаних кримінальних проваджень, тому недопуск - у формі Постанови органу досудового розслідування - заявника ОСОБА_4 до участі у кримінальному провадженні в якості представника його малолітньої дочки ОСОБА_7 , яка має статус малолітньої потерпілої - є передчасним рішенням, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, судом встановлено, що питання відібрання дитини у судовому порядку не вирішувалося і навіть не поставлене на вирішення органом опіки та піклування, оскільки це є складним процесом, що потребує доказуванню належними і обґрунтованими доказами, адже вимагає доказування обґрунтованості такого рішення, особливо, якщо мова йде про дитину та її права; а звернення до суду для відібрання дитини можливе у випадках, якщо залишення дитини з батьками становить загрозу для її життя, здоров`я або морального виховання. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Основною підставою для відібрання дитини є доведені факти, що залишення дитини з батьками несе загрозу для її життя, здоров`я або морального виховання.

У виняткових випадках, якщо існує безпосередня реальна загроза для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право ухвалити рішення про негайне відібрання дитини, і це регламентовано ст.170 СК України - про що зазначила сама слідча у своєму листі-зверненні, а саме, - ця стаття регламентує, що «Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини 1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини в них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. В такому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) в разі здійснення такого супроводу. 2. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. В цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. 3. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. 4. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. 5. Положення ч.ч.1-3 цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.

Крім того, кримінальним процесуальним законодавством України передбачено заходи забезпечення безпеки, які можуть застосовуватися до осіб, що беруть участь у кримінальному провадженні, та до інших осіб, якщо є загроза їхньому життю, здоров`ю, житлу чи майну у зв`язку з їхньою участю у справі. Слідчий має право застосовувати заходи забезпечення безпеки, але у певних випадках рішення ухвалює слідчий суддя. Заходами забезпечення безпеки, які можуть застосовуватися, - є: особиста охорона, охорона житла і майна, сповіщення про небезпеку, надання засобів захисту та інформування про можливу загрозу, використання технічних засобів контролю і прослуховування телефонних та інших переговорів, візуальне спостереження, тощо. Такі заходи передбачені п.«є» статті 2 ЗУ № 3782-XII від 23.12.1993 «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» та можуть застосовувати слідчий, дізнавач, прокурор у випадках, передбачених законом та стосуються членів сімей та близьких родичів осіб, перелічених у пунктах "а" - "е" цієї статті, якщо шляхом погроз або інших протиправних дій щодо них робляться спроби вплинути на учасників кримінального судочинства.

Таким чином, оскільки відсутні докази існування виняткових обставин для відібрання дитини в батька, а також - існування доказів для застосування негайних заходів безпеки, у даному випадку, за таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга ОСОБА_4 , який діє в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - є обґрунтованою в частині наявності обґрунтованих підстав для скасування Постанови начальника СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 30.06.2025р. про відмову у визнанні заявника потерпілим/представником малолітньої потерпілої у кримінальному провадженні №0000295 від 05.05.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.214,220,303ч.1п.1,5,6,305-307,309ч.3,376ч.2 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - про скасування постанови начальника СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_8 від 30.06.2025р. про відмову у визнанні заявника представником потерпілого у кримінальному провадженні.

Скасувати Постанову начальника СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 30.06.2025р. про відмову у визнанні ОСОБА_4 представником потерпілої малолітньої особи у кримінальному провадженні №0000295 від 05.05.2025 року.

Визнати ОСОБА_4 - законного представника його малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - представником малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000295 від 05.05.2025року.

Зобов`язати уповноважених осіб Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області - які входять до складу слідчої групи з розслідування кримінального провадження №0000295 від 05.05.2025року, - вручити ОСОБА_4 пам`ятку про права та обов`язки представника малолітньої потерпілої особи.

Повний текст ухвали виготовлено 10.07.2025року.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді

Слідчий суддя ОСОБА_1