ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 756/14999/23

провадження № 51-5399км24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003257, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лугове Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, окрім житла.

На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього певні обов`язки.

Згідно з вироком суду у невстановлені день, час та місці ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав з метою збуту наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) у великих розмірах, упакований в 26 згортків.

19 вересня 2023 року приблизно о 13:25, ОСОБА_6 було зупинено працівниками поліції по вул. Героїв полку «Азов», 2а у м. Києві, та на запитання щодо наявності речей, обіг яких обмежений чи заборонений, останній відповів, що має.

Тоді ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК та під час особистого обшуку у нього виявлено метадон упакований в 24 згортки. В подальшому, в ході проведення огляду місця події (поряд з будинком № 25а по вул. Героїв полку «Азов») було виявлено ще два згортки з метадоном, які ОСОБА_6 сховав під камінням та на землі поряд з парканом.

В ході досудового розслідування встановлено, що маса метадону в наданій на дослідження речовині становить 2, 005 г, що є великим розміром.

Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, вирок районного суду в частині призначеного покарання скасував та ухвалив в цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, окрім житла. В решті вирок суду залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.

Ну думку захисника, висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також про відсутність підстав для застосування положень статей 69, 75 КК, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого суд не застосував закон, який підлягав застосуванню і призначив ОСОБА_8 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі винного. Отже, рішення апеляційного суду є незаконним і необґрунтованими та підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений і його захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 307 КК в касаційній скарзі не оспорюються. При розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, в разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Водночас ч. 1 ст. 421 КПК передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Згідно зі статтями 404, 407 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 указаного Кодексу.

Верховний Суд під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановив, що апеляційний суд дотримався зазначених вимог закону.

Так, статтями 50 і 65 КК передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно зі ст. 75 КК у разі, якщо суд, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування. Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Так, санкція ч. 2 ст. 307 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, котрий на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше вчинив кримінальне правопорушення, позитивно характеризується за місцем проживання, хворіє на хворобу цукровий діабет та є особою з інвалідністю ll групи.

Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив, а обставинами, що його пом`якшують суд визнав те, що обвинувачений покаявся у вчиненому, сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Врахувавши зазначені обставини у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК.

Крім того, за цих обставин місцевий суд вважав, що виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим застосував положення статей 75, 76 КК та звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку.

Не погодившись з вироком місцевого суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким призначити засудженому покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією майна, окрім житла.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , погодився з доводами сторони обвинувачення про безпідставне застосування місцевим судом положень статей 69, 75 КК, у зв`язку з чим засудженому було призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, а тому частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду в частині призначеного покарання і постановив новий, яким призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, окрім житла.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд неналежним чином врахував дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також фактичні обставини його вчинення та дійшов помилкового висновку про можливість застосування до обвинуваченого положення ст. 69 КК.

Зокрема, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність визнання місцевим судом обставиною, що пом`якшує покарання засудженому - сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи рішення в цій частині суд вказав, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшує покарання, треба розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу правозастосовним органам у встановленні істини у справі, з`ясуванні тих фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття кримінального правопорушення. Конкретно така поведінка може полягати у повідомленні про всі відомі епізоди й обставини злочинного діяння, викритті інших співучасників тощо.

Водночас, матеріали кримінального провадження не містять даних про повідомлення обвинуваченим органу досудового розслідування і суду таких обставин вчинення злочину, які б не були встановлені ними, з огляду на те, що злочин було розкрито працівниками поліції, а обвинуваченого було затримано в порядку ст. 208 КПК і під час особистого обшуку виявлено та вилучено наркотичний засіб. Будь-яких дій спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обвинуваченим не здійснювалось.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що сукупність даних про особу винного, фактичні обставини вчинення злочину, а саме придбання та зберігання наркотичного засобу у великих розмірах з метою збуту, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого (з огляду на загрозу заподіяння шкоди здоров`ю невизначеному колу осіб внаслідок вживання наркотичних засобів), тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (умисний тяжкий злочин), наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання (щире каяття), не дають підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК.

Також, апеляційний суд зазначив, що місцевий суд у своєму рішенні не обґрунтував, яким чином наявність хвороби, інвалідності та щире каяття ОСОБА_6 істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення останньому навіть мінімального покарання в межах санкції частини статті було б явно недоцільним і несправедливим. При цьому суд звернув увагу, що встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК.

Крім того, суд першої інстанції у вироку не обґрунтував на підставі чого він дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, а врахування судом одних і тих самих обставин, як підстав для застосування різних інститутів, передбачених ст. 69 КК та ст. 75 КК є недопустимим.

Разом з цим, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення і, належно умотивувавши своє рішення, суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, яке є мінімальним покаранням, визначеним у санкції вказаної частини статті, з конфіскацією всього майна, окрім житла, й навів у вироку переконливі підстави такого рішення.

Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання належним чином умотивований та відповідає приписам статей 370, 420 КПК.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, установлених КК, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час призначення засудженому покарання суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 69, 75 КК.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що відсутність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення (у вигляді фактичного збуту наркотичних засобів іншим особам), про що наголошує захисник у касаційній скарзі, не є достатньою обставиною для скасування вироку апеляційного суду, оскільки засуджений вчинив суспільно небезпечне діяння, яке порушує установлений законодавством порядок обігу наркотичних засобів, унаслідок чого задовольняється незаконний попит на наркотики, та завдає шкоду суспільним відносинам щодо убезпечення здоров`я населення.

Інші обставини, на які є посилання в касаційній скарзі захисника належним чином були враховані апеляційним судом при призначенні засудженому покарання у мінімальній межі визначеної у санкції ч. 2 ст. 307 КК.

На думку Суду, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є співмірним характеру вчиненого та даним про особу винного, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, рішення апеляційного суду слід залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3