УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002666 від 21.05.2014р., за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 , на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 6 травня 2025 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Ольшанське, Миколаївського району, Миколаївської області, громадянки України, з повною середньою освітою, працюючої на цементному заводі транспортувальницею, заміжню, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачена ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло застосування закону України, який не підлягав застосуванню. Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. У ході апеляційного перегляду повторно дослідити докази перелічені в апеляційній скарзі.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання захисника про закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 135 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнено ОСОБА_6 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0002666 відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 135 КК України, закрито. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор пояснює, що з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 135 КК України 21.05.2014р., а отже фактично строк давності притягнення її до кримінальної відповідальності мав сплинути 21.05.2024р. Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 під час досудового розслідування перебувала у розшуку з 25.06.2015р. по 07.07.2016р.

Вказує, що в ході судового розгляду досліджено та долучено до матеріалів кримінального провадження постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного від 25.06.2015р., постанову про відновлення досудового розслідування від 07.07.2016р. та вимогу щодо несудимості, що містить відомості про звернення оперативно-розшукової справи категорії «Розшук» №0215041 від 25.06.2015р. Зауважує, що з оскаржуваної ухвали суду вбачається, що ОСОБА_6 перебувала у розшуку з 25.06.2015р. по 07.07.2015р., що суперечить дослідженим документам та фактично вплинуло на вирішення питання про закриття кримінального провадження. Звертає увагу, що з 25.06.2015р. по 07.07.2016р. ОСОБА_6 фактично перебувала у розшуку, що зупинило перебіг строку на 1 рік 12 днів, за такого строк давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності має сплинути 02.06.2025р.

Вказує, що суд приймаючи остаточне рішення у вказаному провадженні фактично не вирішив долю заходу забезпечення кримінального провадження, не зазначивши, що арешт, який був накладений на тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_6 , підлягає скасуванню. Стверджує, що суд вірно встановивши, що у разі закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України витрати із вказаної особи не стягуються у резолютивній частині оскаржуваної ухвали не вирішив долю процесуальних витрат, не вказавши, що вони підлягають віднесенню за рахунок держави.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 , є матір`ю малолітньої ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в силу вимог п. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України та ст.. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язана була піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 21 травня 2014 близько 10 години ОСОБА_6 довела свою малолітню дитину ОСОБА_10 до стану алкогольного сп`яніння легкого ступеню, надавши для вживання слабоалкогольну рідину об`ємом від 50 до 150 мл. та залишила в небезпечному для життя становищі, а сама зачинила її в салоні автомобіля ВАЗ-21014, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить її співмешканцю ОСОБА_11 , та знаходився на паркові супермаркету «Велмарт», розташованого за адресою: м. Миколаїв, просп. Миру, 1/1. Після чого ОСОБА_6 разом із ОСОБА_11 пішли на розташований неподалік ринок «колос» для здійснення покупок.

Автомобіль знаходився під впливом сонця, на відкритій ділянці місцевості, в умовах постійного підвищення температури з +24,3?С до +28,6?С. Малолітня дитина ОСОБА_10 тривалий час близько 2-х годин знаходилась в салоні автомобіля, із зачиненими дверцятами, піднятими вікнами, при відсутності кондиціонеру, в умовах підвищення температури та нестатку кисню. В силу свого малолітнього віку ОСОБА_10 не мала можливості вжити заходи для самозбереження і вибратись із салону автомобіля, в результаті чого приблизно о 12 годині вона загинула в салоні автомобіля.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1347 від 22.05.2014 смерть ОСОБА_10 настала внаслідок теплового удару, що супроводжувався набряком та набуханням речовими головного мозку з подальшим вклиненням стволових структур у великий потиличний отвір, що підтверджується повнокров`ям внутрішніх органів, крапковими крововиливами на легенях, серці, та у товщі довгастому мозку, а також даними судово-гістологічного дослідження. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_10 виявлений етиловий спирт у концентрації 0,588 проміле, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння відносно живих осіб. Виключено, що настання смерті ОСОБА_10 сталося в результаті знаходження на вулиці у спекотну погоду протягом 1,5-2 годин. Не виключено, що настання смерті ОСОБА_10 відбулося в результаті знаходження в спекотну погоду в зачиненому салоні автомобіля, що знаходився на сонці, при відсутності кондиціонеру, відсутності притоку свіжого повітря та нестатку кисню.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 135 КК України, як завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинили смерть особи.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 6 травня 2025 року, звільнено ОСОБА_6 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0002666 відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 135 КК України, закрито. Вирішено питання щодо речових доказів.

Звільняючи ОСОБА_6 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановив, що обвинувачена ОСОБА_6 , кримінальне правопорушення вчинила у 21 травня 2014, строк притягнення до кримінальної відповідальності спливав 21 травня 2024. У зв`язку з оголошенням обвинуваченої у розшук в період з 25.06.2015 до 07.07.2015, вказаний строк зупинявся на строк знаходження обвинуваченої у розшуку на 12 днів, тобто сплив у 02 червня 2024.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення обвинуваченої та її захисника, які вважали оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, подія якого відбулася 21 травня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів.

Пунктом 4 ч.1 ст.49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 135 КК України 21.05.2014р., а отже фактично строк давності притягнення її до кримінальної відповідальності мав сплинути 21.05.2024р. Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування перебувала у розшуку з 25.06.2015р. по 07.07.2016р, що підтверджується постановою про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного від 25.06.2015р., постановою про відновлення досудового розслідування від 07.07.2016р. та вимогою щодо несудимості, що містить відомості про звернення оперативно-розшукової справи категорії «Розшук» №0215041 від 25.06.2015р., постановою прокурора про продовження строку досудового розслідування(а.с.1-4), яка серед іншого містить відомості про перебування ОСОБА_6 у розшуку.

Разом з тим, з оскаржуваної ухвали суду вбачається, що суд першої інстанції не врахував ці обставини та прийняв передчасне рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності в порушення вимог ч.2 ст. 49 КК України.

Колегія суддів, вважає слушними доводи прокурора про те, що з 25.06.2015р. по 07.07.2016р. ОСОБА_6 фактично перебувала у розшуку, що зупинило перебіг строку на 1 рік 12 днів, за такого строк давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності має сплинути 02.06.2025р.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з думкою прокурора та вважає, що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, прийнято передчасно.

Разом з тим, на час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції (05.06.2025р.), у цьому кримінальному провадженні закінчився строк давності, передбачений п.2 ч.1ст.49 КК України. За такого, на підставі п.4 ч.1 ст. 49 КК України, ОСОБА_6 , підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд приймаючи остаточне рішення у вказаному провадженні фактично не вирішив долю заходу забезпечення кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає їх вірними, з огляд на наступне.

Так, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2014 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_12 .

Таким чином, арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2014 року на тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_12 , слід скасувати.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 417, 418, 532 КПК України,

постановив:

апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 6 травня 2025 року, стосовно ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0002666 за ч.3 ст.135 КК України щодо ОСОБА_6 , закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 4 ч. 1ст. 49 КК України.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2014 року на тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_6 - скасувати.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді