Провадження № 1-кс/643/3670/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання слідчого, яке погоджене прокурором, подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 15.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 367 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчому судді Салтівського районного суду міста Харкова 30.06.2025 надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000056 від 15.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 367 КК України.

Клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та обґрунтованою підозрою про те, що ОСОБА_4 , обіймаючи посаду в.о. начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор», будучи працівником правоохоронного органу, тобто, службовою особою, діючи всупереч вимогам ст. ст. 19, 21, 28, 29 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пунктів 2.1, 2.47. глави 2 посадової інструкції начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор», умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень за наступних обставин.

Так, 14.04.2025 о 08:00 черговий помічник начальника слідчого ізолятора ОСОБА_6 заступив на добове чергування згідно наказу №104 дск від 11.04.2025 «Про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу», очоливши чергову та оперативну зміну. Згідно Наказу №104 дск від 14.04.2025 «Про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу» на чергування серед інших також заступили: заступники чергового помічника начальника слідчого ізолятора (далі за текстом ЗЧПНСІ) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , старший по корпусу відділу режиму і охорони корпусного відділення №6 ОСОБА_9 , молодший інспектор на посту №25 корпусного відділення №6 ОСОБА_10 , старший по корпусу відділу режиму і охорони корпусного відділення №1 ОСОБА_11 , молодший інспектор на посту №6 корпусного відділення №1 ОСОБА_12 , фельдшер ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_13 та відповідальний від керівництва старший оперуповноважений ОСОБА_14 .

Разом з тим установлено, що 06.04.2025 о 23:40 год правоохоронними органами у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

У подальшому, 06.04.2025 ОСОБА_15 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 152 КК України.

07.04.2025 відносно ОСОБА_15 судом, у межах кримінального провадження, вперше обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 03.06.2025 року.

Починаючи з 08.04.2025 ОСОБА_15 , з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», був поміщений до камери № 55 медичної частини ДУ «Харківський СІЗО».

10.04.2025, враховуючи стан здоров`я ув`язненого ОСОБА_15 , на підставі талону на переміщення ув`язненого від 09.04.2025 та з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», оперуповноважений оперативного відділу ДУ «Харківський СІЗО» капітан внутрішньої служби ОСОБА_16 перемістив ОСОБА_15 із камери № 55 до камерного приміщення №643 корпусного відділення №6 ДУ «Харківський слідчий ізолятор» (далі за текстом - камерне приміщення №643), де останній утримувався до 14.04.2025.

У подальшому, 14 квітня 2025 року о 10:58, на підставі рапорту оперуповноваженого оперативного відділу ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_16 , який в порушення вимог статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у частині роздільного тримання різних категорій ув`язнених (засуджених), особисто погодив ОСОБА_4 , старшим по режимному корпусу №6 ОСОБА_9 в присутності старшого по режимному корпусу №1 ОСОБА_11 та молодшого інспектора ОСОБА_10 здійснено переведення ув`язненого ОСОБА_15 з камерного приміщення №643 до камерного приміщення №645 режимного корпусу №6 ДУ «Харківський слідчий ізолятор» (далі за текстом - камерне приміщення №645), в якій утримувалися слідчо-заарештований ОСОБА_17 та засуджений ОСОБА_18 .

Далі, 14.04.2024 в період часу приблизно з 10:58 год. до 17:29 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, на ґрунті виниклих неприязних відносин між засудженим ОСОБА_18 та слідчо-заарештованим ОСОБА_19 в камерному приміщенні №645, за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 99, виник конфлікт, в ході якого засуджений ОСОБА_18 спричинив ув`язненому ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження.

У подальшому, 14.04.2025 за викликом старшого по корпусу №6 відділу режиму і охорони ОСОБА_9 про виникнення конфліктної ситуації у камерному приміщенні №645 між ув`язненими, ЧПНСІ ОСОБА_6 близько 16:20 прибув до камерного приміщення №645, де особисто спілкувався із ув`язненим ОСОБА_15 . В подальшому, в проміжок часу з 16:20 год. по 17:29 год., під час виконання функціональних обов`язків у ОСОБА_6 , в межах своєї зони відповідальності, розуміючи, в силу займаної посади та професійного досвіду, що ОСОБА_15 мав видимі тілесні ушкодження, поверхнево оглянув останнього та усвідомлюючи наслідки відповідальності за свої недбалі дії, що призвели до побиття ОСОБА_15 , з метою приховання вищезазначених власних правопорушень, а також правопорушень підлеглих співробітників, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , старшого по корпусу відділу режиму і охорони корпусного відділення №6 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що полягало у не здійсненні організації та забезпечення охорони нагляду ізоляції ув`язнених та засуджених, а також відсутності контролю за несенням служби особового складу чергової та денної зміни. ОСОБА_6 розуміючи не спроможність одноособово вчинити такі протиправні дії, прийняв рішення залучити до вчинення кримінального правопорушення підлеглого з числа чергової зміни, а саме: ОСОБА_14 , якого викликав, з метою можливості переведення ОСОБА_15 до іншого камерного приміщення.

Далі ОСОБА_14 разом з ОСОБА_9 о 17:29 зайшли до камерного приміщення №645 де зліва від вхідних дверей біля стіни сидів ув`язнений ОСОБА_15 , який перебував у фізично безпорадному стані, на що вказувало сидяче положення ОСОБА_15 , наявність тілесних ушкоджень, слідів засохлої крові на обличчі та у брудному одязі. Ігноруючи важкий фізичний стан здоров`я ОСОБА_15 , що супроводжувався постійним болем та стогнаннями, утримували останнього з 17:29 до 17:48 у черговій частині, яка тимчасово розташована в камерному приміщенні №639, не надали ув`язненому ОСОБА_15 медичну допомогу, не вжили заходів щодо виклику карети швидкої медичної допомоги та не помістили ОСОБА_15 до медичної частини під постійний нагляд, а навпаки, для надання вигляду законності переведення ОСОБА_15 до іншого камерного приміщення необхідне документальне підтвердження, ОСОБА_14 власноруч склав рапорт, що начебто з метою недопущення розвитку конфліктної ситуації необхідно перемістити ув`язненого ОСОБА_15 до камери № 131 режимного корпусу № 1. Вказане рішення прийнято безпідставно та протизаконно, в порушення вимог статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у частині роздільного тримання різних категорій ув`язнених (при триманні ОСОБА_15 в камері № 131 режимного корпусу № 1 СІЗО порушені вимоги роздільного тримання, оскільки з особами, взятими під варту, тримався транзитно-пересильний засуджений ОСОБА_20 , що не відповідає вимогам законодавства). Разом з цим, вказаний рапорт особисто погодив в.о. начальника ДУ «Харківський СІЗО» ОСОБА_4 , тим самим ОСОБА_14 легалізував свої нібито «правомірні» дії.

В подальшому, о 17:48 взявши під руки ув`язненого ОСОБА_15 виведено з чергової частини на вихід з режимного корпусу №6 ОСОБА_9 у супроводі ОСОБА_14 та ОСОБА_10 з метою поміщення до камерного приміщення №131 режимного корпусу №1 ДУ «Харківський слідчий ізолятор». На шляху до виходу з режимного корпусу №6 ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ув`язнений ОСОБА_15 в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 постійно стогнав від болю та скаржився на свій стан здоров`я, проте ОСОБА_9 підтримуючи під пахви ОСОБА_15 проігнорував скарги останнього та цілеспрямовано за допомогою ув`язнених ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 понесли ОСОБА_15 до режимного корпусу №1 з метою подальшого поміщення до камерного приміщення №131. Перед вхідними дверима режимного корпусу №1 ув`язненого ОСОБА_15 поклали на підлогу для відкриття вхідних дверей та о 18:24 останнього занесли на пост №6 інші ув`язнені в супроводі ОСОБА_9 та молодшого інспектора ОСОБА_12 помістивши до камерного приміщення №131. Також, при поміщені 14.04.2025 ОСОБА_15 до камерного приміщення № 131 режимного корпусу № 1, останньому не було надано окреме спальне місце і постільну білизну, а поміщено на підлогу біля санвузла вказаної камери. В подальшому о 18:27 приміщення камери №131 покинули ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , залишивши у вказаній камері ув`язненого ОСОБА_15 з явними ознаками важкого стану здоров`я.

Разом з цим, 14.04.2025 у робочий час у період з 08:00 до 19:00 ОСОБА_4 перебуваючи на робочому місці за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, маючи реальну можливість виконати свої обов`язки належним чином, діючи всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, свідомо припускаючи їх настання, в порушення вимог статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у частині роздільного тримання різних категорій ув`язнених (засуджених), продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, спотворюючи реальні обставини отримання тілесних ушкоджень ув`язненим ОСОБА_15 та з метою укриття слідів кримінального правопорушення щодо побиття ОСОБА_15 , погодив переведення ув`язненого ОСОБА_15 з камерного приміщення №643 до камерного приміщення №645 та у подальшому до камерного приміщення №131. У подальшому, цього ж дня о 18:40 перебуваючи на службовому майданчику для паркування автомобілів ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, будучи достовірно обізнаним про спричинення ОСОБА_15 , на ґрунті виниклих неприязних відносин з іншим ув`язненим в камерному приміщенні №645, за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 99, під час телефонної розмови з невстановленою, на теперішній час особою, обговорюють час завдання, механізм та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень спричинених ув`язненому ОСОБА_15 .

В подальшому, під час перебування ОСОБА_15 в камерному приміщенні №131 його стан здоров`я продовжував погіршуватись, про що свідчило те, що він перебував на підлозі у лежачому положенні та був знерухомлений.

Встановлено, що своєчасна та надана в повному обсязі медична допомога могла б позитивно вплинути на несприятливий перебіг захворювання та перешкодити настанню смерті ОСОБА_15 .

Разом з тим встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 шляхом ретельного динамічного спостереження могли визначити ознаки погіршення стану ОСОБА_15 , зокрема зниження рівня свідомості, порушення неврологічного статусу, ознаки суттєвих больових відчуттів, порушення функції зовнішнього дихання, підвищену рухову активність чи навпаки гіподинамію, проте, з метою укриття власної службової недбалості, що призвела до побиття ОСОБА_15 , вчинили протиправні дії, що спричинило тяжкі наслідки, а саме призвели до смерті 15.04.2025 ув`язненого ОСОБА_15 від сукупної травми тіла з ушкодженням внутрішніх органів, м`яких тканин та переломами кісток скелета.

У свою чергу, т.в.о. начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, хоча в силу посади, функціональних обов`язків та професійного досвіду повинен був і міг їх передбачити, а саме будучи наділений повноваженням контролю за працівниками СІЗО чергової та денної зміни, які заступили на чергування 14.04.2025, перебуваючи на території ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у період часу з 08:00 до 19:00, у порушення вимог пунктів 2.1, 2.47. глави 2 посадової інструкції, перевищуючи свої службові повноваження, діючи умисно, не здійснив контроль за організацією роботи персоналу установи із забезпечення належного режиму тримання, охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими), їх особисту безпеку, покамерного розміщення ув`язнених (засуджених) з урахуванням ст. 8 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» в частині роздільного тримання ув`язнених (засуджених) та за забезпечення належного рівня безпеки, захисту життя та здоров`я засуджених/ув`язнених, що у свою чергу в сукупності, привело до незаконного поміщення ОСОБА_15 до камерного приміщення №645 та подальшого спричинення ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень з боку засудженого ОСОБА_18 , що спричинило загибель ОСОБА_15 у період часу між 23:30 14.04.2025 до 00:30 15.04.2025, чим ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 3 ст. 365 КК України.

14 квітня 2025 року о 10:58, на підставі рапорту оперуповноваженого оперативного відділу ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_16 , який в порушення вимог статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у частині роздільного тримання різних категорій ув`язнених (засуджених), погоджений в.о. начальника ДУ «Харківський СІЗО» ОСОБА_4 , старшим по режимному корпусу №6 ОСОБА_9 в присутності старшого по режимному корпусу №1 ОСОБА_11 та молодшого інспектора ОСОБА_10 здійснено переведення ув`язненого ОСОБА_15 з камерного приміщення №643 до камерного приміщення №645 режимного корпусу №6 ДУ «Харківський слідчий ізолятор» (далі за текстом - камерне приміщення №645), в якій утримувалися слідчо-заарештований ОСОБА_17 та засуджений ОСОБА_18 .

Далі, 14.04.2024 в період часу приблизно з 10:58 год. до 17:29 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, на ґрунті виниклих неприязних відносин між засудженим ОСОБА_18 та слідчо-заарештованим ОСОБА_19 в камерному приміщенні №645, за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 99, виник конфлікт, в ході якого засуджений ОСОБА_18 спричинив ув`язненому ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження.

У подальшому, 14.04.2025 за викликом старшого по корпусу №6 відділу режиму і охорони ОСОБА_9 про виникнення конфліктної ситуації у камерному приміщенні №645 між ув`язненими, ЧПНСІ ОСОБА_6 близько 16:20 прибув до камерного приміщення №645, де особисто спілкувався із ув`язненим ОСОБА_15 . В подальшому, в проміжок часу з 16:20 год. по 17:29 год., під час виконання функціональних обов`язків у ОСОБА_6 , в межах своєї зони відповідальності, розуміючи, в силу займаної посади та професійного досвіду, що ОСОБА_15 мав видимі тілесні ушкодження, поверхнево оглянув останнього та усвідомлюючи наслідки відповідальності за свої недбалі дії, що призвели до побиття ОСОБА_15 , з метою приховання вищезазначених власних правопорушень, а також правопорушень підлеглих співробітників, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , старшого по корпусу відділу режиму і охорони корпусного відділення №6 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що полягало у не здійсненні організації та забезпечення охорони нагляду ізоляції ув`язнених та засуджених, а також відсутності контролю за несенням служби особового складу чергової та денної зміни. ОСОБА_6 розуміючи не спроможність одноособово вчинити такі протиправні дії, прийняв рішення залучити до вчинення кримінального правопорушення підлеглого з числа чергової зміни, а саме: ОСОБА_14 , якого викликав, з метою можливості переведення ОСОБА_15 до іншого камерного приміщення.

Далі ОСОБА_14 разом з ОСОБА_9 о 17:29 зайшли до камерного приміщення №645 де зліва від вхідних дверей біля стіни сидів ув`язнений ОСОБА_15 , який перебував у фізично безпорадному стані, на що вказувало сидяче положення ОСОБА_15 , наявність тілесних ушкоджень, слідів засохлої крові на обличчі та у брудному одязі. Ігноруючи важкий фізичний стан здоров`я ОСОБА_15 , що супроводжувався постійним болем та стогнаннями, утримували останнього з 17:29 до 17:48 у черговій частині, яка тимчасово розташована в камерному приміщенні №639, не надали ув`язненому ОСОБА_15 медичну допомогу, не вжили заходів щодо виклику карети швидкої медичної допомоги та не помістили ОСОБА_15 до медичної частини під постійний нагляд, а навпаки, для надання вигляду законності переведення ОСОБА_15 до іншого камерного приміщення необхідне документальне підтвердження, ОСОБА_14 власноруч склав рапорт, що начебто з метою недопущення розвитку конфліктної ситуації необхідно перемістити ув`язненого ОСОБА_15 до камери № 131 режимного корпусу № 1. Вказане рішення прийнято безпідставно та протизаконно, в порушення вимог статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у частині роздільного тримання різних категорій ув`язнених (при триманні ОСОБА_15 в камері № 131 режимного корпусу № 1 СІЗО порушені вимоги роздільного тримання, оскільки з особами, взятими під варту, тримався транзитно-пересильний засуджений ОСОБА_20 , що не відповідає вимогам законодавства). Разом з цим, вказаний рапорт особисто погоджено в.о. начальника ДУ «Харківський СІЗО» ОСОБА_4 , тим самим ОСОБА_14 легалізував свої нібито «правомірні» дії.

В подальшому, о 17:48 взявши під руки ув`язненого ОСОБА_15 виведено з чергової частини на вихід з режимного корпусу №6 ОСОБА_9 у супроводі ОСОБА_14 та ОСОБА_10 з метою поміщення до камерного приміщення №131 режимного корпусу №1 ДУ «Харківський слідчий ізолятор». На шляху до виходу з режимного корпусу №6 ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ув`язнений ОСОБА_15 в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 постійно стогнав від болю та скаржився на свій стан здоров`я, проте ОСОБА_9 підтримуючи під пахви ОСОБА_15 проігнорував скарги останнього та цілеспрямовано за допомогою ув`язнених ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 понесли ОСОБА_15 до режимного корпусу №1 з метою подальшого поміщення до камерного приміщення №131. Перед вхідними дверима режимного корпусу №1 ув`язненого ОСОБА_15 поклали на підлогу для відкриття вхідних дверей та о 18:24 останнього занесли на пост №6 інші ув`язнені в супроводі ОСОБА_9 та молодшого інспектора ОСОБА_12 помістивши до камерного приміщення №131. Також, при поміщені 14.04.2025 ОСОБА_15 до камерного приміщення № 131 режимного корпусу № 1, останньому не було надано окреме спальне місце і постільну білизну, а поміщено на підлогу біля санвузла вказаної камери. В подальшому о 18:27 приміщення камери №131 покинули ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , залишивши у вказаній камері ув`язненого ОСОБА_15 з явними ознаками важкого стану здоров`я.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідування час, проте не пізніше 18:40 год. у в.о. начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 виник злочинний умисел на залишення без допомоги ОСОБА_15 який перебував в небезпечному для життя стані та ОСОБА_4 , будучи зобов`язаним піклуватись про ОСОБА_15 і маючи змогу надати йому допомогу, умисно не піклувався про ОСОБА_15 та не надав допомогу.

Разом з тим з 18:40 год. 14.04.2025 до 00:30 год. 15.04.2025 ОСОБА_4 , будучи відповідальним за забезпечення належного рівня безпеки, захисту життя та здоров`я засуджених/ув`язнених жодного разу не відвідав ОСОБА_15 в умовах камерного приміщення №131 чим саме залишив ОСОБА_15 в небезпеці без належної медичної допомоги.

Окрім цього, встановлено, що своєчасна та надана в повному обсязі медична допомога могла б позитивно вплинути на несприятливий перебіг захворювання та перешкодити настанню смерті ОСОБА_15 .

Також встановлено, що ОСОБА_4 шляхом ретельного динамічного спостереження міг визначити ознаки погіршення стану ОСОБА_15 , зокрема зниження рівня свідомості, порушення неврологічного статусу, ознаки суттєвих больових відчуттів, порушення функції зовнішнього дихання, підвищену рухову активність чи навпаки гіподинамію, проте реалізуючи злочинний умисел ігноруючи обов`язок піклуватись за ОСОБА_15 залишив його в небезпеці, в результаті чого спричиненні тяжкі тілесні ушкодження призвели до смерті 15.04.2025 ув`язненого ОСОБА_15 від сукупної травми тіла з ушкодженням внутрішніх органів, м`яких тканин та переломами кісток скелета, хоча своєчасна та надана в повному обсязі медична допомога могла би позитивно вплинути на несприятливий перебіг захворювання та перешкодити настанню смерті ОСОБА_15 , чим ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 3 ст. 135 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується: письмовими доказами по кримінальному провадженню, а також іншими зібраними, відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України, належними та допустимими доказами у їх сукупності зокрема: показаннями свідків ОСОБА_18 , матеріалами службового розслідування, даними з камер відеоспостереження, встановлених на території ДУ «Харківський слідчий ізолятор», а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подане клопотання, з підстав зазначених у ньому.

Захисник у судовому засіданні відносно клопотання про тримання під вартою заперечував. Зазначив, що стороною обвинувачення не доведено, що підозра ОСОБА_4 є обґрунтована; не зазначено якими саме реальними та об`єктивними доказами чи доводами обґрунтовується наявність ризиків визначених ч. 1 ст. 177 КПК України; у клопотанні не вказано чому інші запобіжні заходи не можуть запобігти заявленим ризикам.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та зазначив, що наразі він звільнений із посади, яку обіймав на час настання поді, які йому інкримінуються, офіційно не працевлаштований. Також пояснив, що починаючи з 15.04.2025 він сприяв органу досудового розслідування, надаючи всі необхідні документи, записи відеокамер, мобільні телефони з пін-кодами, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намір переховуватися від органів слідства та суду. Зазначив, що має дружину з інвалідністю другої групи та хвору матір, яка має третю групу інвалідності, а також те, що сам має проблеми зі здоров`ям, зокрема гіпертонічну хворобу ІІ стадії, дифузний кардіосклероз та ожиріння ІV стадії та інші, постійно потребує прийому ліків за призначенням лікаря.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та перевіривши надані матеріали клопотання, встановив таке.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000056 від 15.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 367 КК України. Про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 365 КК України ОСОБА_4 повідомлено 27.06.2025.

Частиною 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину на момент вирішення питання про взяття під варту має відповідати стандарту «розумна підозра». Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (справа «Фокс, Кемпбел і Харлей проти Об`єднаного Королівства», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ердагоз проти Туреччини», 1997 рік). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому, суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

На переконання слідчого судді, фактів й інформації, які переконливо свідчать про причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 365 КК України підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема показаннями свідка ОСОБА_18 , який дізнався від іншого підозрюваного, що наказ про протиправні дії був відданий ОСОБА_4 , матеріалами службового розслідування, даними з камер відеоспостереження, встановлених на території ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Слідчий суддя зауважує, що беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_4 дій, які йому інкримінуються матеріали клопотання не містять, оскільки як зазначено стороною захисту, на час настання смерті ОСОБА_15 , підозрюваний ОСОБА_4 перебував поза межами ДУ «Харківський слідчий ізолятор». Всі додані до клопотання матеріали свідчить про ймовірні неправомірні дії підозрюваного, тобто є непрямими доказами.

При цьому судом враховується, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінального провадження, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Положеннями ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з врахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

У § 36 рішення від 20.05.2010, яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з матеріалами клопотання, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. З урахуванням тяжкості покарання, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а міцні соціальні зв`язки у місці постійного проживання у цьому випадку не зможуть утримати останнього від цього. При цьому, судом враховується, що як зазначено стороною захисту, підозрюваний ОСОБА_4 в найближчий час має завершити процедуру оформлення інвалідності, що дасть можливість безперешкодно залишати межі України, що також свідчить про реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та, відповідно обґрунтовану доведеність наявності ризику, зазначеного у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя вважає необґрунтованим, оскільки з 26.05.2025 підозрюваний ОСОБА_4 звільнений із займаної посади, що свідчить про відсутність у нього доступу до службових приміщень та відповідно знищити службові документи. З цих же підстав, слідчий суддя не вбачає ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки виготовлення документів, які спростовуватимуть його підозру, не мають під собою реального підґрунтя. Щодо впливу на сторонніх осіб з метою їх подальшого допиту з тим, щоб вони надали недостовірні показання, слідчий суддя вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки після подій 14 15.04.2025 підозрюваний ОСОБА_4 ще до 26.05.2025 був керівником установи та, як вірно зазначено органом досудового розслідування, розуміючи способи та методи проведення оперативно-розшукової діяльності і досудового розслідування, ним не було вчинено подібних дій, доказів зворотного клопотання не містить.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовано знайшов своє підтвердження, оскільки підозрюваному ОСОБА_4 достовірно відомі анкетні дані та місце проживання свідків у кримінальному провадженні, відтак ОСОБА_4 може вдатися до дій щодо тиску та впливу на свідків, з метою схилення їх до надання неправдивих показань.

Також, слідчий суддя враховує, що у цьому кримінальному провадженні також повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які були підлеглими ОСОБА_4 , тому існує ризик того, що підозрювані координуватимуть свою поведінку між собою, та протиправно впливатимуть один на одного шляхом узгодження власних показань.

Ризик, зазначений у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та на який посилається сторона обвинувачення, не знайшов свого підтвердження під час розгляду клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_18 відбуває покарання, а можливість підозрюваного ОСОБА_4 з мотивів помсти вчинити під відносно нього кримінальне правопорушення, у тому числі проти життя та здоров`я, не ґрунтується на попередній поведінці підозрюваного не підтверджений матеріалами провадження, які не містять конкретних доводів чи фактів про його існування.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено відсутність підстав, визначених ч. 4 ст. 183 КПК України, для невизначення розміру застави, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, виконання обов`язків підозрюваним ОСОБА_4 можливе не в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи розмір застави, який необхідно застосувати до підозрюваного, як альтернативний триманню під вартою, слідчий суддя виходить з того, що перш за все має бути врахована реальна можливість підозрюваного виконувати умови запобіжного заходу. Зокрема, у разі визначення застави в порядку ч. 3 ст. 183 КПК України, необхідно встановити розмір 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який не буде завідомо непомірним для підозрюваного і не становитиме для нього надмірного тягаря до такої міри, що фактично застосоване до нього тримання під вартою стане безальтернативним.

З огляду на встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини та даних про особу підозрюваного, який з травня 2025 року офіційно не працевлаштований та не має доходу, потребує приймання кардіопрепаратів, оскільки має різні захворювання гіпертонічну хворобу ІІ стадії, 3 ступеня; дифузний кардіосклероз; ожиріння ІV стадії та предіабет (синдром інсулінорезистентності), слідчий суддя вважає, що розмір застави не є для нього надмірним і співвідноситься із рівнем його матеріального забезпечення.

У зв`язку із цим, слідчий суддя вважає за необхідне визначити як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Окремо слідчий суддя зазначає, що слідчим, за погодження прокурора, у клопотанні зазначено, які обов`язки на їх думку слід покласти на підозрюваного у разі визначення розміру застави.

На переконання слідчого судді, з урахуванням встановленого майнового стану підозрюваного, відсутність відомостей щодо наявності дороговартісного майна, а також індивідуальних обставин підозрюваного (наявність дружини та матері, які є інвалідами), характеру його процесуальної поведінки як підозрюваного та як керівника установи ДУ «Харківський слідчий ізолятор», та ймовірно вчинених кримінальних правопорушень, такий розмір застави з достатньою мірою зможе забезпечити його належну поведінку, запобігти ризикам кримінального провадження та не буде непомірним для нього. Визначений розмір застави є співмірним та буде розумним з огляду на обставини ймовірно вчинених ним кримінальних правопорушень.

При цьому, слідчий суддя вважає, що такий розмір застави здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження і є розумним з огляду на необхідність виконання його завдань.

Крім того, в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, при визначенні альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у зв`язку із встановленням ризиків перешкоджання кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого та прокурора у вказаному кримінальному провадженні за першою вимогою; не відлучатися із території м. Харків без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім інкримінованих кримінальних правопорушень, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ним дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання слідчого та обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою визначити в межах строку досудового розслідування, тобто до 27.08.2025, оскільки підозра ОСОБА_4 вручена 27.06.2025.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до положень ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 196, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 59 діб з моменту взяття під варту на підставі цієї ухвали.

Строк тримання під вартою рахувати з 17 год. 22 хв. 30.06.2025.

Строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 27.08.2025.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про тримання підозрюваного під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором підозрюваного у порядку, передбаченому ст. 111, 112 КПК України.

Визначити суму застави у розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок № UA0006674, банк отримувача ДКСУ м. Київ, код отримувача (ЄДРПОУ) 26281249, код банку отримувача 820172, отримувач коштів Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, призначення платежу: застава згідно ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 30.06.2025 у справі № 643/10650/25 (провадження № 1-кс/643/3670/25) відносно ОСОБА_4 . Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесенні застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Харківській слідчий ізолятор».

При внесенні визначеної суми застави підозрюваний підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного наступні обов`язки: прибувати до слідчого та прокурора у вказаному кримінальному провадженні за першою вимогою; не відлучатися із території м. Харків без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Застава, не звернена у дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 12:10 03.07.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_24