Справа № 639/6534/24
Провадження № 1-кп/639/477/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 03.08.2022 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000337 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 03.08.2022 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000337 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав можливим призначити вказаний обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з обов`язковою участю осіб, зазначених в обвинувальному акті, перешкод для цього не вбачав. Зазначив про відповідність обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального закону, дотримання правил територіальної підсудності, підстав для закриття, повернення або зупинення кримінального провадження немає.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважали неможливим призначити справу до судового розгляду та просили повернути вказаний обвинувальний акт прокурору посилаючись на наступне.

Так обгрунтовуючи своє клопотання захисники зазначили, що ОСОБА_4 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення із грубими порушеннями ст. 135 та ст. 278 КПК України , у зв`язку із чим він не набув статусу підозрюваного та, відповідно, не набув статусу обвинуваченого. Отже, твердження обвинувального акту про те, що ОСОБА_4 є обвинуваченим не відповідають дійсності, а тому судовий розгляд в даному випадку призначений бути не може.

Крім того, сторона захисту вважає, що органом дізнання було грубо порушено вимоги ст. 290, 293 КПК України, оскільки ані ОСОБА_4 , ані його захиснику ОСОБА_6 , який представляв його інтереси під час досудового розслідування, не були відкриті матеріали кримінального провадження та не був вручений обвинувальний акт у передбачений КПК України спосіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання своїх захисників, додатково повідомив суду, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР, тобто з 03.08.2022 року, він з родиною постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та з того часу місце постійного проживання та свій телефонний номер не змінював. Крім того його батьки постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2 , а він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , також має постійне місце роботи. У грудні 2022 року йому подзвонив дільничний Новобаварського райвідділу поліції м. Харкова та запропонував зустрітися. Він, в свою чергу, подзвонив своєму захиснику, домовився з дільничним про зустріч у кафе, де останній намагався вручити йому повідомлення про підозру та судові повістки про виклик до відділу поліції. Він відмовився від отримання повідомлення про підозру, оскільки воно не було підписано дізнавачем та прокурором, домовився про зустріч після новорічних свят, залишивши свій номер мобільного телефону для зворотного зв`язку та телефон свого захисника. З цього моменту до 20.09.2024 року, тобто майже 2 роки, з ним та його захисником ОСОБА_6 ніхто не зв`язувався та не надсилав будь-яких повісток про виклик чи інших процесуальних документів за адресою його проживання та реєстрації, а також за місцем його роботи та місцем проживання його батьків. 20.09.2024 року у нічний час доби (після 22:00 год.) він повертався із родиною додому після святкування дня народження своєї дружини. Біля під`їзду його зустріли прокурор, дізнавач та інші працівники поліції, які намагалися знову вручити йому повідомлення про підозру. Він відмовився від його отримання, оскільки була вже пізня година, він був нетверезий. В ході спілкування він запропонував прокурору та дізнавачу, щоб вони повідомили його або вручили відповідні процесуальні документи у належний КПК України спосіб. З того часу до отримання смс-повістки від суду про виклик у судове засідання з ним знов-таки ніхто не зв`язувався та нічого не повідомляв. Тому він не набув статусу підозрюваного, а в подальшому і обвинуваченого. Також просить повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частина 4 ст. 110 КПК України передбачає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Враховуючи, що положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акта як право, а підставою для повернення не може слугувати будь-яка невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акта вимогам КПК України. Така правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203км17).

Відповідно до положення ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України.

Статтею 278 КПК України визначено порядок здійснення повідомлення про підозру та обов`язок роз`яснення прав підозрюваного, а саме: письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень; письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.

Згідно ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлено про підозру.

Так, за загальним правилом КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається особі в день його складення дізнавачем, слідчим або прокурором.

У разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (Глава 11 КПК України, статті 135, 136), тобто шляхом: - надіслання поштою, електронною поштою; - врученням під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає «для передання»; - врученням житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Таким чином, КПК України містить вичерпний перелік способів, з дотриманням яких, повідомлення про підозру може бути вручене.

Однак, на переконання суду, «вручено» не означає «отримано», а отже доцільно враховувати вимоги щодо належного підтвердження отримання або ознайомлення особою зі змістом повідомлення про підозру іншим шляхом.

Аналіз положень КПК України дає підстави стверджувати, що направлення особі повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку відповідатиме вимогам КПК України лише у випадку вручення поштового відправлення особисто підозрюваному.

Так, згідно ч. 1 ст. 136 КПК України, належним отриманням підозри є виключно розпис особи, у тому числі на поштовому повідомленні. Таким чином, особа набуває статусу підозрюваного з моменту вручення їй особисто поштового відправлення.

Судовим розглядом встановлено, що 20 вересня 2024 року дізнавач СД ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківської області ОСОБА_7 , розглянувши матеріали кримінального провадження, встановила наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру особі у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ч. 4 ст. 22, п. 5 ч. 2 ст. 40-1, ст.ст. 42, 276-278 КПК України та повідомила ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Вказане повідомлення про підозру не містить запису про його вручення ОСОБА_4 чи/або стороні захисту.

На підтвердження належного вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру прокурор долучив в судовому засіданні наявний відеозапис з місця події, рапорти від 23.09.2024 року та повістки про виклик ОСОБА_4 до райвідділу поліції.

З долученого прокурором відеозапису вбачається, що дізнавач та прокурор 20.09.2024 року приблизно о 22-10 год. намагалися вручити ОСОБА_4 повідомлення про підозру та повістки про виклик до райвідділу, однак останній відмовлявся від їх отримання через відсутність захисника, пізню годину та перебуванням напідпитку після святкування. ОСОБА_4 декілька разів вказував стороні обвинувачення, щоб вони повідомили його або вручили відповідні процесуальні документи у належний КПК України спосіб. Після чого вказані процесуальні документи були залишені органом досудового розслідування в отворі вхідних дверей квартири ОСОБА_4 .

Вказані обставини не заперечувались учасниками судового процесу.

Судом встановлено, що з 30 грудня 2022 року інтереси ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні представляв захисник ОСОБА_6 . Договір про надання правової допомоги та відповідні документи, які підтверджують повноваження адвоката з того часу містились у матеріалах кримінального провадження, що підтвердив прокурор у судовому засіданні.

У вказаному договорі зазначені зворотні засоби зв`язку із адвокатом ОСОБА_6 (телефонний номер, адреса здійснення професійної діяльності та електронна адреса)

Однак, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що ОСОБА_4 або його захисник були належним чином повідомлені у спосіб, передбачений ст. 135 КПК України, тобто не пізніше ніж за три дні до дня, коли вони зобов`язані прибути за викликом до дізнавача для проведення процесуальної дії повідомлення про підозру.

На долученому відеозаписі ОСОБА_4 декілька разів звертав увагу прокурора, що він не отримував жодних повісток про виклик та відмовляється від отримання будь-яких процесуальних документів без свого захисника у цей час. Погоджувався прийти за офіційним викликом дізнавача разом із своїм захисником у передбаченому КПК України порядку.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що вказане повідомлення про підозру та наступні повістки про виклик до органу дізнання вручались ОСОБА_4 будь-яким способом, передбаченим ст.135, ст.278 КПК України, окрім як залишенням їх в отворі вхідних дверей квартири обвинуваченого, що підтвердив прокурор у судовому засіданні.

Разом з цим суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній будь-який письмовий акт або відповідний протокол про відмову ОСОБА_4 від отримання повідомлення про підозру та повісток про виклик, який було б складено в присутності двох понятих.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Натомість долучені до матеріалів справи рапорти прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та дізнавача СД ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 від 23.09.2024 року є неналежними та недопустимими доказами в розумінні ст. 84 КПК України на підтвердження обставин, на які посилається сторона обвинувачення, оскільки рапорт прокурора та дізнавача не є процесуальним джерелом доказів.

Окрім того, аналіз самого тексту повісток про виклик, які датовані 20.09.2024 року, свідчить про те, що їх заповнено з порушеннями вимог діючого законодавства та вимог нормативних документів, а саме: у них не вказано адресу органу досудового розслідування та номер телефону чи інших засобів зв`язку, посаду посадової особи, яка вручала повістку, процесуальний статус, в якому перебуває викликана особа та процесуальну дію, а також містяться виправлення у даті прибуття викликаної особи, чим порушено вимоги п. 1,2, 5, 6, 7 ч. 1 ст. 137 КПК України.

Також, прокурором в судовому засіданні було долучено корінці про виклик ОСОБА_4 , датовані 23.09.2024 року, які були направлені поштовим зв`язком на всі відомі адреси проживання та реєстрації обвинуваченого, які, зі слів сторони обвинувачення, не були отримані захисником та ОСОБА_4 , та повернулися назад.

Сторона захисту у судовому засіданні наголосила, що жодних викликів про необхідність прибути до дізнавача/прокурора для вручення повідомлення про підозру ні захисник, ні ОСОБА_4 не отримували. При цьому обвинувачений також зазначив, що його місце проживання та мобільний номер телефону, а також його захисника ОСОБА_6 за час проведення досудового розслідування не змінювалось та органу дізнання було про це відомо.

Суд вважає, що вказані обставини жодним чином не спростовані стороною обвинувачення, оскільки матеріали справи не містять відомостей про отримання вище вказаних поштових відправлень, чи/або повернення поштових відправлень без вручення до органу досудового розслідування.

В свою чергу матеріали справи не містять жодних відомостей про здійснення органом досудового розслідування розшукових заходів стосовно ОСОБА_4 , досудове розслідування не зупинялось.

Суд зауважує, що повернення повісток про виклик ОСОБА_4 до органу дізнання (зі слів прокурора), також не є доказом належного інформування учасника провадження про проведення слідчих дій за його участю, а також не свідчить про відмову сторони від одержання.

Відповідні правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 752/24739/19 (провадження № 20936см21), від 18 січня 2023 року по справі № 947/15524/20 (провадження № 61-20943св21), від 18 січня 2023 року по справі № 537/909/17 (провадження № 61-9131св22), від 12 січня 2023 року по справі № 591/3717/21 (провадження № 61-734св22), від 19 грудня 2022 року у справі № 203/3899/21 (провадження № 61-7857св22), від 14 грудня 2022 року по справі № 203/99/20 (провадження № 61-5145св21).

Крім того,відповідно до ч.4 ст. 223 КПК України проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 години до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного, а також крім здійснення кримінального провадження у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Питання часу проведення процесуальних дій не врегульовано чинним КПК України.

З врахуванням викладеного, необхідно керуватися ч. 6 ст. 9 КПК України, яка передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до повісток про виклик, які датовані груднем 2022 року, ОСОБА_4 викликався дізнавачем до райвідділу поліції для проведення слідчої дії вручення повідомлення про підозру.

Так, в судовому засіданні прокурор не навів жодних виняткових або невідкладних випадків, які б виправдовували вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру 20.09.2024 року у нічний час доби, тобто після 22 години, враховуючи, що останній не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування орган дізнання у період з 07.10.2022 року по 20.09.2024 року взагалі не проводив будь-яких слідчих та процесуальних дій по даному кримінальному провадженню.

Отже, твердження прокурора про те, що стороною обвинувачення у належний спосіб вручено повідомлення про підозру ОСОБА_4 шляхом його залишення під відеозапис у нічний час в отворі вхідних дверей його квартири, не може свідчити про законність вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру.

Також направлення вказаного повідомлення про підозру на електрону пошту захисника ОСОБА_6 через 5 днів після його складання, тобто 25.09.2024р., жодним чином не свідчить про законність його вручення ОСОБА_4 та є прямим порушенням вимог ст. 278 КПК України.

Таким чином, стороною обвинувачення не було особисто вручено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у день його складання, а також у спосіб, передбачений ст.135 КПК України, шляхом вручення ОСОБА_4 повістки про виклик для проведення процесуальних дій під розписку або дорослому члену його сім`ї, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання останнього або адміністрації за місцем його роботи, надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону, телеграмою або будь-яким іншим чином задля виконання вимог ст. 278 КПК України. Жодних з наведених дій органом досудового розслідування не здійснювались, як і не встановлено причин неможливості здійснення таких.

Отже, з урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку, органом досудового розслідування не вжито всіх передбачених законом заходів у кримінальному провадженні для вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру і за таких обставин, на переконання суду, він не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні.

Також, заслуговують на увагу доводи сторони захисту щодо неналежного вручення ОСОБА_4 копій матеріалів кримінального провадження та обвинувального акту, з огляду на наступне.

До обвинувального акту прокурором було долучено рапорти дізнавача та прокурора від 30.09.2024, накладні з Укрпошти про відправлення вихідної кореспонденції, а також відеозапис.

З дослідженого відеозапису вбачається, що прокурор Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова 30.09.2024 року у період з 22-10 год. по 22-20 год., тобто у нічний час доби, залишив у поштовій скриньці квартири, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 копії матеріалів кримінального провадження та обвинувального акту, оскільки ОСОБА_4 був відсутній за місцем свого фактичного проживання.

Вказані процесуальні документи були також направлені засобами поштового зв`язку (накладні №320 та №2311) адресату на ім`я ОСОБА_4 за адресою його проживання АДРЕСА_1 та за адресою його реєстрації АДРЕСА_3 .

Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей про отримання вище вказаних поштових відправлень ОСОБА_4 чи/або повернення поштових відправлень без вручення адресату до органу дізнання.

Наявність накладних про направлення поштової кореспонденції не є доказом належного інформування учасника провадження, а також не свідчить про відмову сторони від одержання з огляду на вищевикладені висновки Верховного Суду.

Залишення прокурором у нічний час копій матеріалів кримінального провадження та обвинувального акту у поштовій скриньці квартири за місцем проживання ОСОБА_4 є прямим порушенням ст.ст. 135, 293 КПК України та не є належним врученням особі таких процесуальних документів.

Жодних з наведених у ст. 135 КПК України дій органом досудового розслідування також не здійснювались, як і не встановлено причин неможливості здійснення таких.

Отже, з урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку, органом досудового розслідування не вжито всіх передбачених законом заходів у кримінальному провадженні для належного вручення ОСОБА_4 копій матеріалів кримінального провадження та обвинувального акту.

Крім того, суд наголошує, що на наявному в матеріалах справи відеозаписі прокурором повідомляється про дату та час проведення процесуальної дії 30.09.2024 року, однак у вкладці «властивості» вказаний відеозапис має дату створення 12.07.2024 року, що ставить під сумнів його автентичність, а долучені до матеріалів справи рапорти прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та дізнавача СД ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 від 30.09.2024 року є неналежними та недопустимими доказами в розумінні ст. 84 КПК України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

У постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 522/11807/18, провадження № 51-4687км, також було зауважено, що застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законом способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється у приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає у певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення призводить до принципу пропорційності. Недотримання належної процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист про людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Як попередньо зазначалось, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність таких недоліків, які саме перешкоджають суду призначити судовий розгляд та які не можуть бути усунуті в ході судового розгляду.

Судом в ході підготовчого судового засідання було встановлено своєчасне невручення повідомлення про підозру належним дізнавачем/прокурором (до 24 годин від дня його складання) та ненаправлення його за місцем проживання, роботи ОСОБА_4 для вручення, що свідчить про невиконання обов`язку сторони обвинувачення щодо вручення підозри у встановлений проміжок часу та втрату права на її вручення, а також і втрату чинності самого повідомлення про підозру, що має наслідком його недійсність.

Відповідно до ст. 7 КПК України вказані дії сторони обвинувачення не породжують жодних правових наслідків для ОСОБА_4 та у такому випадку відповідно він не набув процесуального статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваним стає лише особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру шляхом належного вручення такого повідомлення.

Виходячи зі змісту ст. 42, п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України обвинуваченим стає підозрюваний, обвинувальний акт щодо якого переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Водночас у випадку неналежного здійснення повідомлення особі про підозру і ненабуття нею процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні така особа, враховуючи викладені обставини, не може набути статусу обвинуваченого навіть за умов складення щодо неї обвинувального акта.

Наведені недоліки не можуть бути усунуті та виправлені в ході розгляду справи по суті, що позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд на підставі такого обвинувального акта.

За таких умов, клопотання захисника підлягає задоволенню, а обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000337 від 03.08.2022 року, підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 314 - 317 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000337 від 03.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України - повернути прокурору Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1