Єдиний унікальний номер: 343/309/25
Номер провадження: 1-кс/343/64/25
У Х В А Л А

про арешт майна

20 лютого 2025 року м.Долина

Слідчий суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчої слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000040 від 14.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідча слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на речі, які 18.02.2025 року добровільно видав працівникам поліції ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , а саме: банківську карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що належить ОСОБА_6 , а також речі, які ОСОБА_5 придбав за кошти з банківської карти: кухонну каструлю, сковорідку та блок туалетного паперу, заборонивши користуватися, відчужувати та розпоряджатися цим майном.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000040 від 14.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.02.2025 року до відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла протокол-заява від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , в якій він вказав, що 12.02.2025 року дав своєму знайомому на ім`я ОСОБА_7 власну банківську карту, щоб той купив пляшку горілки, однак ОСОБА_7 карту не повернув та без його відома розраховувався нею в магазинах м.Долина, чим спричинив йому матеріальну шкоду на загальну суму 3 423,00 грн. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який 18.02.2025 року добровільно видав працівникам поліції банківську карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Приватбанк», що належить ОСОБА_6 , та речі, які він придбав за кошти з банківської карти, а саме: кухонну каструлю, сковорідку та блок туалетного паперу. Вказані речі та предмети в рамках кримінального провадження визнано речовими доказами. З метою повного та об`єктивного встановлення всіх фактичних обставин вчинення злочину, збереження речових доказів та проведення відповідних експертиз виникла необхідність в накладені арешту на це майно.

В судове засідання слідча слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 не з`явилася, в клопотанні про арешт майна зазначила прохання про його розгляд без участі слідчого та прокурора.

Власник майна ОСОБА_6 та особа, в якої було вилучено майно ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки, хоч були у встановленому законом порядку належно повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом направлення телефонограми.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Як передбачено ч. 5 ст. 132 цього Кодексу, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 даного Кодексу передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 вищевказаного Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчою слідчого відділення ОСОБА_3 доведено, що вищевказані речі та предмети, на які вона просить накласти арешт, є речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000040 від 14.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про що свідчить винесена нею постанова про визнання речовим доказом від 18.02.2025 року (а.с. 12). Майно, на яке слід накласти арешт, має значення для забезпечення доказів даного кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, власником майна не надано та слідчим суддею не встановлено, крім того, слід зазначити, що арешт майна носить тимчасовий характер.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на вказане вище майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім цього, слідчою слідчого відділення ОСОБА_3 доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення поданого клопотання, оскільки арешт майна в даному випадку є необхідним для встановлення обставин у кримінальному провадженні та збереження речових доказів, що достатньою мірою відповідає критеріям, зазначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98,167,170-173,309,372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчої слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 задоволити.

Накласти арешт на речі, які 18.02.2025 року добровільно видав працівникам поліції ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , а саме: банківську карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що належить ОСОБА_6 , а також речі, які ОСОБА_5 придбав за кошти з даної банківської карти: кухонну каструлю, сковорідку та блок туалетного паперу.

Позбавити права на відчуження, розпорядження та/або користування арештованим майном осіб, які наділені правами на вищевказані дії.

Копію ухвали направити власнику майна ОСОБА_6 , особі, в якої було вилучено майно - ОСОБА_5 та слідчій слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , на яку покласти контроль за виконанням даної ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: