КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/953/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року про арешт майна,

за участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 рокузадоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001260 від 10.07.2023 року.

Накладено арешт на майно, а саме: мобільний телефон «Тесnо» сріблястого кольору, мобільний телефон «Redmi», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «iPhone» білого кольору, мобільний телефон «iPhone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , без сім-карти, мобільний телефон «iPhone 11», ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 та ноутбук «Acer» s/n NXABLEU00J2041FO803400, які належать підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) із забороною користування та розпоряджання вказаним майном, з метою конфіскації майна як виду покарання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначає, що слідчим суддею не було враховано грубі процесуальні порушення, про які зазначала сторона захисту, зокрема те, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, яке належить ОСОБА_6 , подане прокурором з пропуском строку, визначеного ч. 5 ст. 171 КПК, так як обшук, в ході якого було вилучене майно, проведено 14.02.2024 року, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся лише 05.12.2024 року, при цьому, оскаржувана ухвала постановлена 11.12.2024 року, що на думку апелянта є грубим порушенням норм процесуального права.

Також апелянт вказує, що у разі необхідності, орган досудового розслідування міг зробити копіювання інформації, яка міститься на вилучених мобільних телефонах та ноутбуці, проте у такому випадку нормами КПК не передбачене вилучення вказаної техніки.

Представник вважає, що за період часу з моменту проведення обшуку до розгляду клопотання прокурора, в органу досудового розслідування було достатньо часу на здійснення такого копіювання, тобто майно в будь-якому випадку повинно бути повернутим без накладення арешту.

На думку апелянта, в клопотанні прокурора не наведено належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.

Звертає увагу і на те, що потрібно врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апелянт стверджує, що у даному випадку можливо здійснити усі необхідні копіювання інформації та майно повинно бути поверненим підозрюваному, що буде співрозмірним завданням кримінального провадження та дотриманням прав власників майна і вимог КПК України.

Крім цього, в апеляційній скарзі адвокат посилається на те, що слідчий суддя повинен перевіряти обґрунтованість підозри та матеріали, які долучені для обґрунтування клопотання, проте суд не надав цьому належну оцінку. Жодних порушень закону у діях підозрюваного не вбачається, що свідчить про необґрунтованість інформації, вказаної в клопотанні прокурора, і висновків, зроблених слідчим суддею.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 та її представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001260 від 10.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205-1 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.12.2021 року, більш точний час встановити не виявилось за можливе, діючи умисно та переслідуючи мету власного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прийняла пропозицію організатора злочинної організації ОСОБА_9 щодо заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненим злочинною організацією.

14.02.2024 року у вказаному кримінальному провадженні, відповідно до ст.ст. 276, 277, 278 КПК України складено та вручено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 190 КК України.

27.06.2024 року відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278, 279 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України.

Під час розслідування кримінального провадження, 14.02.2024 року слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України за участі оперативних працівників Департаменту карного розшуку Національної поліції України на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 06.02.2024 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_6 , в ході якого серед іншого виявлено та вилучено: мобільний телефон «Тесnо» сріблястого кольору, мобільний телефон «Redmi», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «iPhone» білого кольору, мобільний телефон «iPhone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , без сім-карти, мобільний телефон «iPhone 11», ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 та ноутбук «Acer» s/n NXABLEU00J2041FO803400.

05.12.2024 року прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0001260 від 10.07.2023 року, у якому просив накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон «Тесnо» сріблястого кольору, мобільний телефон «Redmi», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «iPhone» білого кольору, мобільний телефон «iPhone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , без сім-карти, мобільний телефон «iPhone 11», ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 та ноутбук «Acer» s/n NXABLEU00J2041FO803400, які належать підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) із забороною користування та розпоряджання вказаним майном, з метою конфіскації майна як виду покарання.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що дозвіл на виявлення та вилучення вказаного майна прямо зазначений в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, а тому, відповідно до ст. 236 КПК України вказане майно не є тимчасово вилученим майном.

Також зазначив, що при огляді вказаних речей встановлено, що останні заблоковані та містять пароль, який підозрюваною ОСОБА_6 не надано.

Вказав, що санкція статей кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Прокурор вказав, що метою арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а передача вилученого майна його володільцю - підозрюваній ОСОБА_6 , призведе до пошкодження, приховування, знищення, використання, перетворення майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 рокузадоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001260 від 10.07.2023 року.

Накладено арешт на майно, а саме: мобільний телефон «Тесnо» сріблястого кольору, мобільний телефон «Redmi», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «iPhone» білого кольору, мобільний телефон «iPhone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , без сім-карти, мобільний телефон «iPhone 11», ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 та ноутбук «Acer» s/n NXABLEU00J2041FO803400, які належать підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) із забороною користування та розпоряджання вказаним майном, з метою конфіскації майна як виду покарання.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Санкція ч. 5 ст. 190 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна; санкцією ч. 1 ст. 255 КК України також передбачено додаткове покарання - конфіскація майна.

Як убачається із матеріалів судового провадження, майно, а саме: мобільний телефон «Тесnо» сріблястого кольору, мобільний телефон «Redmi», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «iPhone» білого кольору, мобільний телефон «iPhone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , без сім-карти, мобільний телефон «iPhone 11», ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 та ноутбук «Acer» s/n NXABLEU00J2041FO803400 на праві власності належать ОСОБА_6 .

При цьому, відомостей про те, що вилучені речі належать не ОСОБА_6 , а іншій особі, підозрювана та її захисник в ході обшуку не повідомляли. В ході апеляційного розгляду стороною захисту також не надано доказів щодо належності вилучених речей іншій особі.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на належне підозрюваній ОСОБА_6 майно, а саме: мобільний телефон «Тесnо» сріблястого кольору, мобільний телефон «Redmi», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «iPhone» білого кольору, мобільний телефон «iPhone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , без сім-карти, мобільний телефон «iPhone 11», ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 та ноутбук «Acer» s/n NXABLEU00J2041FO803400, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, втрачене, знищене чи відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене у ОСОБА_6 майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_6 винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, та призначення їй покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на те, що прокурором пропущено строк на звернення із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно є необґрунтованими, так як ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.02.2024 року про надання дозволу на проведення обшуку надано дозвіл на виявлення та вилучення, зокрема, ноутбуків та мобільних телефонів, а тому відповідно до ст. 236 КПК України вказане майно не є тимчасово вилученим майном.

Твердження апелянта про те, що орган досудового розслідування міг зробити копіювання інформації, яка міститься на вилучених мобільних телефонах та ноутбуці, і у такому випадку нормами КПК не передбачене вилучення вказаної техніки, колегією суддів в якості підстави для скасування ухвали про арешт майна до уваги не беруться, позаяк метою арешту майна в даному випадку є не збереження речових доказів, а забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією суддів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4