Справа № 727/6140/22
Провадження № 11-кп/4808/25/25
Категорія ч.3 ст. 332 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07.03.2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Республіки Молдова, громадянку України, українку, мешканку АДРЕСА_1 , яка має на утриманні 3-х малолітніх дітей, раніше не судима,

у кримінальному провадженні №0000102 визнано винуватою та засуджено за ч.3 ст.332 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 11000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 187 000 грн.

Арешт, накладений на майно обвинуваченої ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня 2022 року, після набрання вироком законної сили скасовано.

Згідно вироку, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі за кордон на період дії воєнного стану, введеного 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, який продовжено з 26 березня 2022 року згідно з Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, з метою особистого збагачення організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Румунія за наступних обставин.

В період часу з 05 квітня по 11 квітня 2022 року обвинувачена ОСОБА_7 підшукала ОСОБА_11 , який будучи особою, якій на період дії правового режиму воєнного стану, встановленого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, виїзд за межі країни забороняється, мав намір виїхати за межі території України поза пунктом пропуску за попередньо обумовлену суму грошових коштів в розмірі 4500 доларів США.

В подальшому, 11 квітня 2022 року, біля 10-00 год. ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , діючи відповідно до вказівок обвинуваченої ОСОБА_7 , прибули на АЗС «PP-Oil», що в с. Остриця Чернівецького району Чернівецької області по вул. Чернівецька, б. № 8, де зустрівшись з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обумовили обставини незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України поза пунктом пропуску за грошову винагороду.

Після цього, обговоривши деталі переправлення, ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_9 , знаходячись на вказаній вище АЗС, в салоні автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав від ОСОБА_11 гроші в сумі 4500 доларів США, в якості оплати за послугу незаконного переправлення останнього через державний кордон України в Республіку Румунія. Після вказаних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були затримані працівниками поліції.

Таким чином внаслідок умисних протиправних дій, що виразилися у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України.

З вироком не погодився прокурор та оскаржив вирок в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині нового, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.332 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з організацією переправлення осіб через державний кордон строком на 3 роки, з конфіскацією майна.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що суд належним чином не мотивував своє рішення в частині призначення покарання. Звертає увагу на те, що злочин у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 є тяжким, за його вчинення законодавством передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Крім того, суд не врахував особливості цього злочину і обставини його вчинення, а саме те, що обвинувачена фактично була організатором цього злочину, скориставшись ситуацією в країні, яка склалась внаслідок збройної агресії РФ. Вказує на те, що суд формально поставився до визначення щирості каяття та фактично ототожнив його з визнанням вини. Зауважує, що ОСОБА_7 впродовж досудового розслідування не визнавала свою вину та переховувалась від органів досудового розслідування, внаслідок чого була оголошена у розшук, що вказує на її неналежну процесуальну поведінку. Тому прокурор вважає, що застосування положень ст.69 КК України суд належним чином не обґрунтував та не навів мотивів про можливість призначення обвинуваченій покарання більш м`якого, ніж передбачено санкцією ч.3 ст.332 КК України, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Захисник подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якій вважає, що вона є безпідставною та необґрунтованою. Просить вирок залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу, а обвинувачена та її захисник заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали що характеризують особу обвинуваченої, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а тому фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, доведеність її вини, правильність кваліфікації дій сторонами кримінального провадження не оскаржується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дотримався вимог діючого законодавства, щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, переконався чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин викладених в обвинувальному акті та не мають сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачена ОСОБА_7 визнала свою винуватість та дала показання по суті обвинувачення. Щиро покаялась у вчиненому, засудивши свій вчинок в судовому засіданні та надавши добровільну грошову допомогу ЗСУ.

За таких обставин, доводи прокурора про недоведеність щирого каяття в суді першої інстанції не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченій, вони також не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Так, згідно ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Вказаний конституційний принцип також закладено і в п.3 ст.7 КПК України, де однією із загальних засад кримінального провадження визнано рівність всіх перед законом і судом.

Що стосується даного кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, то апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що інші співучасники злочину, матеріали щодо яких були виділені в окремі провадження, були визнані судом винуватими і щодо них був ухвалений вирок на підставі угоди про визнання винуватості із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

З даних про особу обвинуваченої ОСОБА_7 вбачається, що вона раніше не судима, має постійне місце проживання, самостійно виховує і утримує трьох неповнолітніх дітей; доглядає матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи; за місцем проживання характеризується позитивно; не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра; внесла добровільну посильну грошову допомогу на рахунок ЗСУ в сумі 20000 грн., за що отримала подяку командування української добровольчої армії; приймала участь в заходах волонтерського осередку, діяльність якого спрямована на допомогу в забезпеченні ЗСУ.

Врахувавши всі обставини справи та пом`якшуючі покарання обставини, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 11000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Штраф такого розміру відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення згідно вимог ч.5 ст.12 КК України та водночас є реальним, необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, що передбачена ст.50 КК України.

Наведені апелянтом доводи таких висновків не спростовують.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуваний вирок в частині покарання є законним, обґрунтованим та вмотивованим. В іншій частині вирок не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07.03.2024 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_3