УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/630/25

Провадження № 1-кс/486/135/2025

11 квітня 2025 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000132, внесеному 10.04.2025 року до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, про арешт майна,

УСТАНОВИВ:

11.04.2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000132, внесеному 10.04.2025 року до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що СВ відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000132 від 10.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , не маючи законних джерел прибутку, володіючи злочинними зв`язками із невстановленими особами, які займаються незаконним обігом психотропних речовин та особами, які здійснюють незаконний збут таких речовин, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», обрав джерелом доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом на території міста Південноукраїнськ Миколаївської області психотропної речовини, обіг яких заборонено PVP.

10.04.2025 року близько о 12:00 год., перебуваючи у лісопосадці, поруч з територією гаражного кооперативу «Мотор», що по вулиці Набережна Енергетиків в м. Південноукраїнськ, Миколаївської області, керуючись корисливим мотивом, незаконно придбав з метою збуту у невстановленої в ході досудового розслідування особи близько 55 штук пакунків із вмістом психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, яку в подальшому почав незаконно зберігати при собі з метою збуту, до моменту виявлення та припинення його злочинних дій працівниками поліції, що мало місце 10.04.2025 року.

10.04.2025 року ОСОБА_4 затримано на підставі ч. 4 ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Під час особистого обшуку у затриманого ОСОБА_4 виявлено та вилучено наступні речі: мобільний телефон Iphone X білого кольору, ІМЕI: НОМЕР_1 , серійний номер DNPXPVLZJCLJ із сім карткою оператора «Київстар» НОМЕР_2 , сім карткою «Лайф сел», сім картка «Київстар», котрий поміщено до експертного пакету № WAR0012513.

У подальшому всі зазначені речі визнані речовими доказами на підставі постанови слідчого.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила про його задоволення.

Власник майна ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували проти арешту майна.

Законний представник ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників справи, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони відшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто є речовим доказом.

Так, ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що надані прокурором матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що вилучені в ході огляду речі можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на їх відповідність критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вказане майно має ознаки речових доказів. Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У силу ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися, арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вищевказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України (тобто є речовими доказами), а тому арешт на це майно слідчим суддею накладається обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому слід зауважити, що до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та, які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000132, внесеному 10.04.2025 року до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні за №0000132 від 10.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, на наступне майно:

-мобільний телефон Iphone X білого кольору, ІМЕ: НОМЕР_1 , серійний номер DNPXPVLZJCLJ із сім карткою оператора «Київстар» НОМЕР_2 , сім карткою «Лайф сел», сім картка «Київстра», котрий поміщено до експертного пакету № WAR0012513, які вилучені під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 та знаходяться на зберіганні у ВП № 3 Вознесенського РУП ГУ НП в Миколаївській області, із забороною розпорядження, володіння та користування вказаним майном будь-яким особам, з метою позбавлення можливості їх приховування, зникнення, втрати та відчуження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню прокурором.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_1