КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/4909/2024 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , заступника керівника Київської обласної прокуратури на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Донецьк, громадянку України, , з вищою освітою, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік. Позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 19 323 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 18.08.2019 року о 19:07, керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia 5», р/н НОМЕР_1 , рухалась по автомобільній дорозі по вулиці Василя Стуса в м. Вишневе Бучанського (колишня назва Києво-Святошинського) району Київської області зі сторони міста Києва у напрямку с. Крюківщина.

Наближаючись до нерівнозначного перехрестя вулиць Василя Стуса та Першотравневої, водій ОСОБА_7 проявила неуважність, не слідкувала за дорожньою обстановкою та її змінами, не обрала безпечної швидкості руху та інтервалу, перед зміною напрямку свого руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснила наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку з правої сторони відносно напрямку руху на велосипеді «Townia Electra».

Згідно висновку експерта № 52/23 від 17.11.2023 року, отримав тілесні ушкодження:

- черепно-мозкова травма: крововилив в м`які тканини тім`яної ділянки, крововиливи (вогнища забою) в речовину базальних відділів обох лобних часток;

- синці на повіках обох очей.

Черепно-мозкова травма, враховуючи локалізацію її складових, утворилася від однієї травмуючої дії за механізмом удару тупого предмету з необмеженою (переважаючою) поверхнею в тім`яну ділянку голови, що можливо при падінні велосипеда на площину з ударом тім`яною ділянкою голови об тверду поверхню.

Вказане ушкодження викликало тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я і за цим критерієм, у відповідності до п. 2.2.1.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, узгоджених з Верховним судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справи України, відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Синці на повіках обох очей утворилися від однієї травмуючої дії в ділянку лоба (перенісся) тупого предмета, особливості якого (в тому числі індивідуальні) судово-медичним експертним шляхом встановити неможливо, проте можна припустити, що ці ушкодження виникли внаслідок контактування зазначеною ділянкою з елементами автомобіля або велосипеду. Кожне з цих ушкоджень, відповідно до вимог вказаних вище «Правил…», відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

В даній дорожній обстановці ОСОБА_7 грубо порушила вимоги п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків) пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); п. 16.2 (на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються в попутному напрямку) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Грубе порушення ОСОБА_7 вимог п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 10.1, п. 16.2 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2024 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України; стягнути з ОСОБА_7 на його користь на відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 грн. Доводи обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; судом першої інстанції неправильно кваліфіковано дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки на переконання апелянта, необґрунтовано взято за основу висновок експерта №52/23 від 17.11.2023, наполягає на кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подала аналогічні за змістом апеляційні скарги, в яких просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2024 року скасувати; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000, в інший частині позовних вимог відмовити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції призначив надто суворе покарання, належним чином не врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, яка розкаялася, вину за ч. 1 ст. 286 КК України визнала.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить змінити вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2024 року в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Роз`яснити ОСОБА_7 право на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі згоди обвинуваченої ОСОБА_7 на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звільнити її від кримінальної відповідальності за цим правопорушенням на підставі ст. 49 КК України, кримінальне провадження в цій частині закрити згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. У разі незгоди обвинуваченої ОСОБА_7 на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визначити їй покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, з позбавленням права керувати транспортирними засобами на строк 1 рік, та на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнити її від призначеного покарання, мотивуючи тим, що строки притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України минули.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила призначити новий розгляд у суді першої інстанції, мотивуючи тим, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягає у порушенні права потерпілого, а саме: якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, - підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі; крім того, прокурор вказав на те, що судом не вирішено питання щодо протиріч у висновках судово-медичних експертиз щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому внаслідок ДТП; захисника та обвинувачену, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого; потерпілого, який підтримав апеляційні скарги; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора, захисника та потерпілого підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже і обвинувачення особи не повинно викликати сумнівів.

Суд обґрунтовує вирок доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначених норм не дотримано, вирок ухвалено без повного та об`єктивного встановлення всіх фактичних обставин справи, зокрема обставин, визначених ст. 91 КПК України, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Зокрема, суд першої інстанції всупереч вимог ст. ст. 370 КПК України не перевірив належним чином всі обставини кримінального правопорушення, його наслідки шляхом належної оцінки дослідження усіх доказів у розумінні ст. 94 КПК України

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України скеровано до суду 06.11.2019. Підставою для кваліфікації дій обвинуваченої саме за ч. 2 ст. 286 КК України слугував висновок судово-медичної експертизи від № 231/Д від 22-29.10.2019 року про те, що згідно наданої медичної документації та висновку консультанта-рентгенолога КОБ СМЕ у ОСОБА_9 - відкрита черепно-мозкова травма: субапоневротична гематома тім`яної ділянки, параорбітальні гематоми, перелом верхніх стінок очниць, субарахноїдальний крововилив, забій лобних часток головного мозку; забій розтягнення м`язово-зв`язкового апарату поперекового відділу хребта.

Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, можливо в термін та за обставин ДТП 18.08.2019 року.

Відкрита черепно-мозкова травма: субапоневротична гематома тім`яної ділянки, параорбітальні гематоми, перелом верхніх стінок очниць, субарахноїдальний крововилив, забій лобних часток головного мозку - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Забій розтягнення м`язово-зв`язкового апарату поперекового відділу хребта відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При цьому, в дослідницькій частині висновку при описанні медичної документації потерпілого ОСОБА_9 експерт вказує, що 19.08.2019 року за СКТ № 2678 головного мозку в Олександрівському консультативно-діагностичному центрі м. Києва: ознаки перелому орбітальної частини лобної кістки обабіч з мінімальним зміщенням уламків, з ділянками забою базальних відділів лобних часток обох гемісфер головного мозку з геморагічним просочуванням та помірним перифокальним набряком, субапоневропатичної гематоми тім`яної області, та, в подальшому, за даними МРТ головного мозку від 29.08.2019 року - ознаки геморагічного забою головного мозку лобних ділянок з обох сторін та робить заключний клінічний діагноз - відкрита черепно-мозкова травма (том 1 а.с. 192-193).

Також із висновку консультанта-рентгенолога КОБ СМЕ - нейрохірурга ОСОБА_11 вбачається, що після консультації з приводу травми ОСОБА_9 визначено, що у ОСОБА_9 є перелом лобної кістки, геморагічні забої лобних долей, що відповідають даті травми (18.08.2019 року) - том 2 а.с. 59 зворот.

У подальшому прокурор у порядку ст. 338 КПК України змінив обвинувачення та кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, поклавши в основу висновок судово-медичної експертизи (повторної експертизи за матеріалами справи) № 52/23 від 11.04-17.11.2023 року, згідно якої рентгенологічних ознак переломів верхніх стінок орбіт та крововиливів в комірки решітчастої кісти і в ретробульбарну клітковину, які супроводжують виникнення таких переломів, не виявлено.

В той же час, при вивченні результатів зазначених томографічних досліджень встановлено наявність у ОСОБА_9 індивідуальних особливостей будови кісток черепа, зокрема верхні стінки обох орбіт місцями мають товщину меншу ніж 1 мм та на серіях зрізів з кроком в 1 мм не визначаються, що помилково могло бути розцінене та описане як переломи верхніх стінок обох орбіт.

Отже, висновки проведених експертиз щодо виявлених у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень містять протиріччя. Суд першої інстанції поклав в основу вироку висновки експертиз, не вжив належних процесуальних заходів для їх усунення, та у порушення ст. 338 КПК України, не перевірив процесуальним шляхом обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України.

На переконання колегії суддів, у даному випадку судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, позаяк наявні в матеріалах кримінального провадження протиріччя можливо усунути лише експертним шляхом, оскільки необхідно вирішити достатньо складне питання, щодо якого існують різні точки зору: висновки спеціалістів однієї галузі (спеціалізації) є взаємовиключними, тому правова оцінка даних висновків як доказів не усуває вказаних протиріч, що прямо впливає на кваліфікацію дій обвинуваченої.

Відтак, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дати належну правову оцінку висновкам суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, позаяк суд першої інстанції не дав належної оцінки наведеним доказам у їх сукупності, що потребували більш детального аналізу, і дійшов передчасних висновків про спростування висновку експерта про відсутність у потерпілого ОСОБА_9 перелому кісток черепу, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Водночас, як убачається зі змісту вироку суду, суд першої інстанції визнав, що грубе порушення ОСОБА_7 вимог п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 10.1, п. 16.2 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 саме тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, як правильно зауважив прокурор у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з показань потерпілого у суді першої інстанції убачається, що він фактично підтримав раніше пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, категорично заперечував кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, наполягаючи на ретельному досліджені висновку експерта №231/Д від 22-29.10.2019.

Однак, суд першої інстанції, формально роз`яснивши потерпілому положення ч. 3 ст. 338 КПК України, у порушення принципів диспозитивності та змагальності сторін, у повній мірі не забезпечив потерпілому процесуальної можливості підтримати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, як і у вироку, у порушення положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не навів достатніх мотивів, з яких обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України вважав недоведеним.

Отже, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції порушено право потерпілого підтримати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі за ч. 2 ст. 286 КК України, та не наведено у вироку мотивів, з яких суд взяв за основу одні докази і відкинув інші, зокрема, з яких обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України вважав доведеним, а за ч. 2 ст. 286 КК України - недоведеним.

Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є такими, що перешкодили суду повно, всебічно розглянути кримінальне провадження і вплинули чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає скасуванню.

Дані порушення не можуть бути усунені апеляційним судом в ході апеляційного розгляду, оскільки судом першої інстанції не усунуто протиріччя щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, позаяк існують різні точки зору з даного питання, і вирішення цього питання можливо лише шляхом призначення відповідного експертного дослідження, тобто у порушення ст. 91 КПК України судом першої інстанції не з`ясовано обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, а відтак судовий розгляд не є повним і об`єктивним. Як наслідок - судове рішення не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України. Крім того, порушення права потерпілого підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі, не забезпечено можливості реалізації його процесуальних прав, передбачених КПК України, що відповідно до вимог ст. 9, ч. 1 ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання.

При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно належить з`ясувати всі фактичні обставини справи у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи поданих апеляційних скарг, дати відповідну оцінку доказам, виклавши їх у точних і категоричних судженнях, які виключали би сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

З огляду на допущені істотні порушення вимог КПК України оскаржуваний вирок суду першої інстанції не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги потерпілого, захисника, прокуроразадовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: _____________ ____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4