Єдиний унікальний номер 333/5853/24
Провадження № 1-кп/333/752/24
ВИРОК

Іменем України

25 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в режимі спеціального судового провадження в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000800 від 16.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мелітополя, Мелітопольського району, Запорізької області, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

Згідно з Конституцією України. Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 Російською Федерацією (далі за текстом РФ).

За загальновідомим фактом, в порушення норм міжнародного права, приблизно о 5 годині 00 хвилин 24 лютого 2022 року підрозділи збройних сил та інших збройних формувань РФ на виконання наказів вищого військового та політичного керівництва РФ щодо розв`язання агресивної війни та воєнного конфлікту проти України, із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, вторглись на територію суверенної України через державні кордони в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території суверенної України, у тому числі і Мелітопольського району Запорізької області.

З метою відсічі військовій агресії РФ 24.02.2022 Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджених Верховною радою України, та який наразі діє.

Починаючи з 25.02.2022 Мелітопольська міська територіальна громада Запорізької області тимчасово окупована представниками збройних формувань держави-агресора РФ (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією»), що у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022) є незаконним і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч. 1 ст.1-1 Закону №1207-VІІ, є частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з мстою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя и Україні здійснюють, виключно суди.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Статтею 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судову систему України складають суди загальної юрисдикції та суд конституційної юрисдикції. Суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему судів. Єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Судова система забезпечує доступність правосудця для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією та законами України. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Особи, які привласнили функції суду, несуть відповідальність, установлену законом.

Так, після військової окупації значної частин Запорізької області, представники збройних формувань держави-агресора для розповсюдження злочинного впливу та забезпечення окупаційної політики Російської Федерації, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше початку травня 2022 року створили окупаційну владу держави-агресора, шляхом створення незаконного органу влади - т.зв. «Военно-гражданскую администрацию Запорожской области», з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом та тимчасово окупованій території Запорізької області, а також реалізації узурпованих владних повноважень.

В подальшому, з метою остаточного встановлення окупаційної влади Російської Федерації на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області шляхом створення незаконної судової системи держави-агресора як повноцінного органу влади, в порушення вимог Конституції України та Закону, указом голови окупаційної адміністрації держави-агресора - т.зв. «Военно-гражданской администрации Запорожской области» №420-у від 29.09.2022 на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, було створено незаконний судовий орган т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области», розташований на захопленій матеріально-технічній базі Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, буд. 11.

В той же час, відповідно до вимог ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та враховуючи неможливість здійснювати правосудця Мелітопольським міжрайонним судом Запорізької області під час воєнного стану, розпорядженням Верховного суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 було змінено територіальну підсудність судових справ на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Після цього, не пізніше ніж 25.11.2022, громадянка України ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Мелітополь Запорізької області, яка з 25.02.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, будучи діючим адвокатом України, маючи вищу юридичну освіту, діючи умисно, із власних корисливих мотивів. з мстою сприяння остаточному встановленню окупаційної влади Російської Федерації на тимчасово окупованій території Запорізької області шляхом незаконного створення та подальшого функціонування судової системи держави-агресора як повноцінного органу влади, в порушення вимог Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», прийняла пропозицію невстановлених досудовим розслідуванням представників окупаційної влади держави-агресора Російської Федерації та добровільно зайняла посаду судді у незаконному судовому органі - т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области», створеному на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, із заробітною платою 280 000 російських рублів на місяць.

Зайнявши вказану посаду судці у незаконному судовому органі окупаційної влади держави-агресора та будучи незаконно наділеною відповідними владними повноваженнями, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, почала здійснювати правосудця від імені Російської Федерації на тимчасово окупованій нею території Мелітопольського району Запорізької області, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, чим забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади шляхом усталення та функціонування її незаконних судових органів, як однієї з гілок державної влади.

В той же час, 03.04.2023 з метою остаточної інтеграції системи судових органів, незаконно створеної на тимчасово окупованій території Запорізької області, державною думою федеральних зборів Російської Федерації було прийнято федеральний закон № 87-ФЗ «О создании судов Российской Федерации на территории Запорожской области и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации», яким на тимчасово окупованій території м. Мелітополь та Мелітопольського району Запорізької області було створено новий незаконний судовий орган - т.зв. «Мелитопольский межрайонний суд Запорожской области», який почав діяти після прийняття відповідного рішення пленумом верховного суду Російської Федерації.

Також, 03.04.2023 державною думою федеральних зборів Російської Федерації було прийнято федеральний закон № 91-ФЗ «О порядке отбора кандидатов в первоначальные составы федеральных судов, создаваемых на территории Запорожской области», яким визначено подальший порядок відбору кандидатів на посади суддів у новостворені на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконні судові органи, з метою формування їх суддівського складу, початку повноцінного функціонування та остаточної інтеграції у судову систему Російської Федерації.

В подальшому, ОСОБА_5 , маючи вже необхідний досвід роботи на посаді судді у вказаному окупаційному судовому органі, проявивши свою відданість та лояльність окупаційній владі Російської Федерації, виконала всі процесуальні вимоги, встановлені вищевказаним федеральним законом № 91-ФЗ від 03.04.2023, після чого, указом президента Російської Федерації №607 від 14.08.2023 була офіційно призначена на посаду судді у новоствореному незаконному судовому органі - т.зв. «Мелитопольский межрайонний суд Запорожской области», розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, буд. 11.

Обґрунтування застосування судом in absentia

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України знає про розпочате щодо неї кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 30.09.2024 прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаної вище обвинуваченої та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченої.

У зв`язку з цим обвинувачена ОСОБА_5 не була допитана судом в якості обвинуваченої по суті пред`явленого їй обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченої ОСОБА_5 (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченої, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях.

Обвинувачена ОСОБА_5 , будучи обізнана, що стосовно неї розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явилася, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , належним чином повідомленої про проведення відносно неї досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою свого невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою ОСОБА_5 і з`ясувати в неї правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченої ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженню.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку Російської Федерації частини території України (у т.ч. м. Мелітополя Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку Російської Федерації частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Докази, які досліджені судом

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами, а саме:

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних під час судового розгляду свідків:

- показаннями свідка ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 , знає як особу, яка працює суддею т.зв. «Мелитопольском межрайонном суде Запорожской области» російської федерації. Вона як суддя окупаційного суду притягала її до адміністративної відповідальності за порушення комендантської години, хоча підстав для цього не було. Такими діями окупаційна влада спонукала її до евакуації з окупованого Мелітополя за її проукраїнську позицію.

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_5 з 2007 року, коли вона працювала секретарем судового засідання та помічницею судді в Мелітопольському міськрайонному суді. Пізніше вона стала адвокатом. Після початку війни вона, ще працювала адвокатом, однак пізніше стала суддею в окупаційному судді.

Фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів:

- в протоколі огляду від 12.03.2024, слідчим оглянуто програмне забезпечення «Telegram» каналу.

В ході огляду даного телеграм-каналу виявлена публікаці від 13.02.2023 з текстом наступного змісту:

«Указами главы Военно-гражданской администрации Запорожской области от 01.09.2022 №274-у и от 29.09.2022 №420-у были созданы и действуют Запорожский областной суд, Мелитопольский, Бердянский, Васильевский и Пологовский районные суды, а также Энергодарский городской суд.

Таким образом в Запорожской области Российской Федерации созданы все возможности и имеются все механизмы для защиты прав и законных интересом несовершеннолетних.»

В ході огляду подальшого огляду публікації нормативно-правового акту від 14.08.2023 виявлено федеральний закон, прийнятий державою-агресором рф під назвою: «О назначении судей федеральных судов и о представителях Президента Российской Федерации в квалификационных коллегиях судей субъектов Российской Федерации» №607, яким, у відповідності до законодавства держави-агресора РФ, встановлюється порядок призначення суддів федеральних судів, в тому числі і на тимчасово окупованій території Запорізької області, а також щодо призначення представників президента держави-агресора рф у «квалификационных коллегиях судей субъектов Российской Федерации».

В ході огляду даного документу міститься список суддів, де окрім інших, на 21-ій сторінці документу зазначено суддів Мелітопольського району Запорізької області, а саме:

«судьями Мелитопольского межрайонного суда ОСОБА_8 , ОСОБА_9 »

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 1 а.п. 174-213).

- в протоколі результатами проведення огляду від 12.04.2024, слідчим оглянуто інформацію в мережі інтернет на ресурсах російських вебсайтах.

В ході огляду веб-сайту виявлено публікацію під назвою: «ВККС выбрала кандидатов в суды Запорожской области» від 11.07.2023 о 21:22, де міститься інформація щодо обрання вищою кваліфікаційною комісією дсржавн-аг ресора РФ кандидатів на посади в незаконні судові органи, зокрема в т.зв. «Метитопольский межрайонный сул Запорожской области», зміст публікації наступний:

«Рекомендации в райсуды

В Мелитопольский межрайонный суд Запорожской области тоже собирались пять кандидатов по разным конкурсам, но рекомендации дали только троим. В их числе ОСОБА_10 - судья Мелитопольского райсуда Запорожской облаепш с судейским стажем около года. Коллегия обратича внимание, что в анкете нет сведений, чем занимались кандидат с 2019 по 2022 год. ОСОБА_11 объяснит, что в это время работала адвокатом, но сейчас прекратит статус. В итоге ее рекомендовали.»

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 1 а.п. 214-218)

- в протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 01.05.2024, оперуповноваженим отримано доступ до електронної поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка використовується громадянином Російської Федерації ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також до всієї наявної у листуванні вказаної особи інформації, яка зберігається у відправлених та отриманих повідомленнях з іншими користувачами електронної пошти, а також в чорнових записах (чернетках).

В ході огляду веб-сайту виявлено публікацію вироку, який винесено ОСОБА_5 від 06.03.2025 відносно ОСОБА_13 , вирок винесено іменем російської федерації

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 2 а.п. 09-16)

- в протоколі результатами проведення огляду від 24.06.2024, слідчим оглянуто інформацію в мережі інтернет на ресурсах російських вебсайтах.

В ході огляду веб-сайту виявлено документ під назвою: «Приговор именем Российской Федерации» від 06.03.2024, що винесений від імені держави-агресора РФ головуючою суддею незаконного судового органу - т.зв. «Мелитопольский межрайонный суд» на прізвище « ОСОБА_5 » у кримінальній справі №1-211/2024, де також зазначено інших учасників справи, зокрема: «секретарь - ОСОБА_14 ».

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 2 а.п. 19-24)

За наслідком аналізу вищевказаної інформації, суд вважає встановленими обставини про те, що ОСОБА_5 , проявивши свою відданість та лояльність окупаційній владі Російської Федерації, була призначена відповідно до указу президента російської федерації №607 від 14.08.2023 на посаду судді у новоствореному незаконному судовому органі - т.зв. «Мелитопольский межрайонний суд Запорожской области», розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, буд. 11 та по теперішній час продовжує свою діяльність.

- протоколом пред`явлення для впізнання по фотознімках від 21.03.2024 з якого судом встановлено, що свідок ОСОБА_15 впізнала за фотознімками ОСОБА_5 (фотознімок 3), як особу, яка 30.12.2023 в статусі судді розглядала протокол про адміністративне правопорушення відносно неї.

(т. 1 а.п. 219-220)

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючі обвинуваченого відомості, а також досліджені такі документи:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженню №0000800 від 16.05.2024, який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень за ч. 7 ст. ст. 111-1 КК України. Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень про те, що «громадянка України ОСОБА_16 не пізніше ніж 25.11.2022 перебуваючи на території м. Мелітополь Запорізької області, добровільно зайняла посаду судді у незаконному судовому органі - т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области», на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, на захопленій матеріально-технічній базі Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, 11»

(т. 1 а.п. 27, 138-139)

- постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 16.05.2024 згідно з якої з кримінального провадження №0001733 від 15.09.2022 матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_5 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України виділено в окреме кримінальне провадження під №0000800;

(т. 1 а.п. 91-92)

- постанова начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області від 16.05.2024 про створення групи слідчих для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000800 від 16.05.2024;

(т. 1 а.п. 95-96)

- постанова заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 16.05.2024 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000800 від 16.05.2024;

(т. 1 а.п. 97-98)

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженню №0001733 від 15.09.2022, який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень за ч. 7 ст. ст. 111-1 КК України. Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень про те, що «невстановлені особи із числа мешканців м. Мелітополя та Мелітопольського району Запорізької області, діючи умисно, добровільно зайняли посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Мелітополя Запорізької області.

(т. 1 а.п. 98, 136)

- постанова начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області від 01.12.2022 про створення групи слідчих для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001733 від 15.09.2022;

(т. 1 а.п. 104-105)

- постанова заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 15.09.2022 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001733 від 15.09.2022;

(т. 1 а.п. 103)

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2024, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000800 від 16.05.2024 відносно підозрюваної ОСОБА_5 за ч. 7 ст. 111-1 КК України;

(т. 1 а.п. 58-61)

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024, якою застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

(т. 1 а.п. 145-150)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 23.05.2024, якою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні №0000800 від 16.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, інформації, яка міститься у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем реєстр. №59/14/242т від 14.02.2024, додатку до нього - DVD-R диску №59/14/495т від 14.02.2024, а також процесуальних документах, на підставі яких отримана вказана інформація, а саме клопотанні слідчого №59/14/К-1005т від 19.07.2023 (перереєстровано на №59/14/К-288т від 09.01.2024) та ухвалі Запорізького апеляційного суду №10/3583т від 20.07.2023, отриманих і складених під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000229 від 03.02.2023.

(т. 1 а.п. 224)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 20.07.2023, якою надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій пов`язаних із втручанням у приватне спілкування громадянина України й інших видів негласних слідчих (розшукових) дій;

(т. 1 а.п. 227)

- постанова прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури про виділення матеріалів досудового розслідування від 24.05.2024 згідно з якої з кримінальні провадження №0000229 від 03.02.2023 до матеріалів кримінального провадження №0000800 від 16.05.2024 виділені наступні документи та матеріали:

- копію клопотання №59/14/К-1005т від 19.07.2023 (перереєстровано на №59/14/К-288т від 09.01.2024);

- копію ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду №10/3583т від 20.07.2023;

- копію протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії -зняття інформації з електронних інформаційних систем реєстр. №59/14/242г від 14.02.2024;

- протокол виготовлення копії додатку - DVD-R диску №59/14/495т від 14.02.2024 до протоколу про проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем реєстр. №59/14/242т від 14.02.2024, від 25.04.2024, з додатком - DVD-R диском

(т. 1 а.п. 235-236)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 20.07.2023, якою надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій пов`язаних із втручанням у приватне спілкування громадянина України й інших видів негласних слідчих (розшукових) дій;

(т. 1 а.п. 227)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 20.06.2024, якою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні №0000800 від 16.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, інформації, яка міститься у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем реєстр. №59/28-2710т віл. 01.05.2024, додатку до нього - DVD-R диску №59/28/2293т від 01.05.2024, а також процесуальних документах, на підставі яких отримана вказана інформація, а саме клопотанні слідчого №59/14/К-579т від 17.04.2024, постановою слідчого №59/14-343т бід 23.04.2024 та ухвалі Запорізького апеляційного суду №10/2476т від 23.04.2024, отриманих і складених під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

(т. 2 а.п. 3)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 23.04.2024, якою надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій пов`язаних із втручанням у приватне спілкування громадянина України й інших видів негласних слідчих (розшукових) дій;

(т. 2 а.п. 6)

- постанова прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури про виділення матеріалів досудового розслідування від 24.06.2024 згідно з якої з кримінальні провадження №0001733 від 15.09.2022 до матеріалів кримінального провадження №0000800 від 16.05.2024 наступні документи та матеріали:

- копію клопотання №59/14/К-579т від 17.04.2024;

- копію ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду №10/2476т від 23.04.2024;

- копію протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії -зняття інформації з електронних інформаційних систем реєстр. №59/28-2710т від 01.05.2024;

- протокол виготовлення копії додатку - DVD-R диску №59/28/2293т від 01.05.2024 до протоколу про проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем реєстр. №59/28-2710т від 01.05.2024, з додатком - DVD-R диском.

(т. 2 а.п. 17-18)

Оцінка суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду даної справи в порядку спеціального судового провадження. Зазначив, що під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_5 вчинила інкримінований їй злочин.

З огляду на досліджені судом докази, суд вважає ці твердження необґрунтованими та такі, які з об`єктивних причин не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи наведене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії особливо тяжкого злочину.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , також не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачена вчинила даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли в добровільному зайнятті посади, в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, а саме суддя в т.зв. «Мелитопольском межрайонном суде Запорожской области», суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, з позбавленням права обіймати певні посади, з конфіскацією майна.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

Також, суд при прийняття рішення враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України, конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України відсутні, оскільки відсутні обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

Суд приходить до висновку, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 ОСОБА_5 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, то вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 323,369-376,615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах влади строком на 15 років, з конфіскацією всього належного їй майна.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити незмінним.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1