УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №712/14513/24

Провадження №1-кс/712/6302/24

05.12.2024 м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Черкаси клопотання старшого дізнавача СД Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про проведення обшуку,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого дізнавача СД Черкаського РУП Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000096 від 06.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про проведення обшуку.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 05.06.2024 близько 15 год 49 хв до Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 05.06.2024 невстановлена особа використовуючи інтернет-сайт «ОЛХ» шахрайським шляхом під приводом продажу автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee 2.7 CRD», заволоділа його грошовими коштами в сумі 20 000 грн 00 коп., які останній перерахував зі своєї банківської картки «Приват банк» № НОМЕР_2 на банківську картку № НОМЕР_3 , в якості оплати за придбання автомобіля.

Відповідно до постанови прокурора Чернігівської окружної прокуратури про здійснення тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю встановлено, що власником рахунку ПАТ «Банк Восток» НОМЕР_4 є ОСОБА_6 , фінансовий номер НОМЕР_5 .

За результатами аналізу отриманої інформації було встановлено, що дійсно 05.06.2024 о 11 год 54 хв з картки АТ КБ «Приватбанк» на картковий рахунок ПАТ «Банк Восток» НОМЕР_4 було зараховано 20 000 грн 00 коп. У подальшому з вказаної картки були здійсненні зняття грошових коштів у банкоматі м. Черкаси, а саме 05.06.2024 о 16 год 31 хв було здійснено зняття готівки в сумі 5 582 грн 50 коп., в терміналі: торговець 00368 AT PUMB CHERKASY, ID терміналу CR400007 (АТ «ПУМБ»), що знаходиться по вул. Смілянська, 36 в м. Черкаси.

У ході досудового розслідування було допитано в якості свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є власником карткового рахунку ПАТ «Банк Восток» НОМЕР_4 та яка показала, що з початку 2019 року та до вересня місяця 2024 року вона проживала разом зі співмешканцем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим згідно з актовим записом про народження №440 від 23.03.2022 відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають спільну дитину - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У червні 2024 року ОСОБА_10 попросив ОСОБА_12 відкрити для нього банківську картку фінансової установи ПАТ «Банк Восток» та передати йому для подальшого користування, на що ОСОБА_9 погодилася та використовуючи свій мобільний пристрій зареєструвала дану картку і передала її ОСОБА_8 .

Також відповідно до показів свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є рідним братом ОСОБА_14 , останній показав, що за адресою їх проживання із сестрою по АДРЕСА_1 дійсно деякий час проживав її цивільний чоловік ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з яким сестра має спільну дитину.

Згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру не зареєстровано.

Відповідно до листа Черкаської міської ради Департаменту «Центру надання адміністративних послуг» за №17485/30085-01-10 від 21.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Згідно з показами ОСОБА_14 , яка прописана та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 проживав разом з нею близько п?яти років, вів з нею спільний побут.

Посилаючись на те, що з метою розкриття даного кримінального правопорушення, а також те, що речові докази, а також інші предмети, які мають значення для встановлення істини по даному кримінальному провадженню, а саме комп`ютерна техніка, мобільні телефони, які використовувалися при вчиненні злочину, банківські картки третіх осіб, які використовувалися при обготівкуванні коштів, здобутих злочинним шляхом, можуть знаходитися за місцем проживання ОСОБА_8 , де можливо останній здійснює свою злочинну діяльність, необхідно провести обшук за вказаною адресою, дізнавач за погодженням з прокурором звернувся з даним клопотанням до суду.

У судовому засіданні прокурор на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в режимі таємниці слідства, заслухавши прокурора вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст. 7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка відповідно до ст. 9 КПК України полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Частиною першою статті 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді. У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості, визначені ч. 3 даної статті.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими прокурор, слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та положень Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» 1950 року (далі - Конвенція 1950 року) держава має виконувати свої зобов`язання не тільки утримуватися від дій, що порушують права людини, а діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Стаття 8 Конвенції 1950 року вимагає забезпечення захисту окремої особи від довільного втручання з боку органів державної влади.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Окрім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Вирішуючи дане клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, слідчий суддя враховує також рішення по справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007, де Високий Суд зазначив, що він повинен впевнитися в тому, що громадянам надається достатній і ефективний захист від зловживань влади, а також визначити чи було в кожному конкретному випадку втручання пропорційним поставленій меті, оцінивши обставини, в яких було винесено постанову про проведення обшуку, її зміст, спосіб проведення обшуку, присутність понятих під час його проведення, межі його можливих наслідків, загрозу репутації осіб, в житлі яких проводився обшук. Відсутність вимоги щодо судового розгляду перевірки законності проведеного обшуку має наслідком те, що слідчі органи мають свободу дій у визначенні доцільності і меж обшуку та вилучення предметів і документів. Також, визначаючи порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та констатуючи незаконність обшуку у справі «Ернст та інші проти Бельгії», Європейський суд зазначив, що ордер на проведення обшуку не містив жодної інформації про конкретні цілі та підстави для проведення обшуку, характер розслідування, точні місця проведення обшуків та про предмети, що підлягали вилученню. Таким чином, слідчі наділялися широкими повноваженнями.

Відповідно до положень національного законодавства, а саме ч. 5 ст. 234 КПК України, передбачено, що слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи; 5) за встановлених обставин обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

Натомість, в порушення п. 4 ч. 5 ст. 234 КПК України, дізнавачем не надано доказів, які б свідчили про наявність достатніх підстав вважати, що відшукувані предмети та речі знаходяться у зазначеному в клопотанні приміщенні.

Крім того, в порушення вимог п. 7 ч. 3 ст. 234 КПК України, клопотання дізнавача не містить відомостей про індивідуальні або родові ознаки речей, документів, іншого майна або осіб, яких планується відшукати, а також їхній зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Пунктом 45 рішення ЄСПЛ «Бук проти Німеччини» від 28.04.2005 констатовано, що держави можуть за необхідності вдаватися до проведення обшуку з метою отримання доказів на підтвердження факту вчинення певних правопорушень. При цьому, суду необхідно оцінювати, чи підстави, наведені на обґрунтування проведення обшуку житла та виїмки з нього, є належними та достатніми і чи принцип пропорційності дотриманий (рішення у справах «Функе проти Франції» від 25.02.1993 (пункти 55-57); «Крем`є проти Франції» від 25.02.1993 (пункти 38-40).

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем не доведено потреби у проведенні обшуку у вказаному володінні особи, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні дізнавача, а тому слідчий суддя вважає що вимоги клопотання дізнавача не підлягають задоволенню.

У разі відмови у задоволенні клопотання про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи слідчий, прокурор не має права повторно звертатися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на обшук того самого житла чи іншого володіння особи, якщо у клопотанні не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею (ч. 6 ст. 234 КПК України).

Керуючись ст. 233, 234, 235, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження.

Повний текст ухвали проголошено 10.12.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1