Справа № 151/180/25
Провадження № 1-кп/151/39/25
В И Р О К

іменем України

17 квітня 2025 року селище Чечельник

Чечельницький районний суд Віницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в селищі Чечельник Вінницької області кримінальне провадження на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000146, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 січня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя : АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, розлученого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в силу ст.89 КК України раніше не судимого ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Матрос ОСОБА_4 у порушення вимог статтей 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 3 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, 26.11.2024 у військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації матроса ОСОБА_4 виник злочинний умисел тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, матрос ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно - правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, близько 15 години 30 хвилин 26 листопада 2024 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 по 20 січня 2025 року, коли прибув до органу досудового розслідування, чим фактично припинив вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. За час відсутності у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв, та проводив час на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за фактичних обставин викладених у обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що був тимчасово прикомандирований до військової частини НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , де пробув три місяці, але його не ставили в штат, не платили заробітну плату, навіть не мав банківської карти, а потрібні були кошти на прожиття та допомогу двом неповнолітнім дітям. Він хоч і розлучений, але дітям завжди допомагає. Військова частина НОМЕР_1 є резервним батальйоном, де він записувався в інші військові частини, оскільки хотів піти служити, але його нікуди не відпускали і там не зараховували в штат. Взагалі там погані умови та погане харчування. Дійсно 26.11.2024 покинув частину без дозволу та перебував вдома до 20.01.2025. Основною причиною, чому покинув військову частину стало те, що його нікуди не відпускали служити, а там не зараховували в штат і не платили кошти. Зауважив, що він від військової служби не ухилявся, але його нікуди не відпускали.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просила врахувати, що у її підзахисного є двоє неповнолітніх дітей, а також просила звернути увагу на причини, з яких ОСОБА_4 залишив військову частину, адже кожен військовослужбовець має нести обов`язки військовослужбовця, що йому не давали можливості робити у військовій частині, де він перебував. Кожна людина має право на заробітну плату, яка необхідна для життя. Крім того, звернула увагу на позитивну характеристику ОСОБА_4 .. Враховуючи викладене просила призначити мінімальну міру покарання, оскільки, закон не дозволяє у даному випадку застосувати ст.69 чи ст.75 КК України.

Враховуючи те, що учасники процесу не заперечили проти обсягу та порядку дослідження доказів відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, обвинувачений свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, сумнівів у добровільності та істинності його позиції у суду немає. Також, сторонам роз`яснено, що вони будуть позбавлені можливості оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, а тому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу.

Аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у судовому засіданні під час судового розгляду. Так, обвинувачений надав покази стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, вказуючи на способи та мотиви його вчинення. Надані обвинуваченим покази повністю узгоджуються зі встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а тому вірно кваліфіковано, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з вимог ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому та має на утриманні двох малолітніх дітей, а також досудову доповідь Хмельницького районного відділу №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Хмельницькій області.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2024 був звільнений від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.4 ст.401 КК України для продовження проходження військової служби, що виключає повторне його звільнення.

Суд зазначає, що статтями 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, виключається можливість призначення більш м`якого покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи те, що в умовах воєнного стану обвинуваченим ОСОБА_4 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відсутні правові підстави застосування положень ст.69 та ст.75 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , йому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України строком на 5 років, що буде необхідним і достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд враховує, що під час досудового розслідування обвинуваченому ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2025 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Згідно протоколу затримання від 20.01.2025 ОСОБА_4 затриманий 20 січня 2025 року.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання з 20 січня 2025 року до дня набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись статтями 349, 366-368, 369, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 20 січня 2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін - утримання під вартою.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Чечельницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_6