печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0000913

ВСТАНОВИВ:

11.03.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0000913.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки Iphone15 Рго 15 Pro imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , з сімкартою НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .

Адвокат вказує, що мобільний телефон, як технічний пристрій немає сам по собі доказового значення у даному кримінальному провадженні, а є лише матеріальним носієм інформації.

Також зазначено, що матеріали кримінальної справи не містять інформації, що кримінальне провадження органом досудового слідства здійснюється відносно ОСОБА_4 про підозру останній не повідомлявлась.

Таким чином, адвокат просить суд скасувати арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки Iphone15 Рго 15 Pro imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , з сімкартою НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 та зобов`язати його повернути.

Адвокат в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлялась належним чином.

Разом з цим, адвокат направила заяву про розгляд клопотання без її участі, вимоги підтримали.

Слідчий/прокурор в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000913 від 09.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України.

18.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , справа № 757/52458/24-к, провадження 1-кс-44634/24 від 09.11.2024, відповідно до статей 223, 233, 234, 236 КПК України слідчим групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 було проведено обшук в будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо права власності на яку у реєстрах відсутні, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення, речей, предметів, оригіналів та копій документів, які містять в собі відомості, що мають значення для досудового розслідування.

В результаті проведення вищезазначеного обшуку було виявлено та вилучено, окрім іншого: мобільний телефон марки iPhone 15Pro imei-1: НОМЕР_1 ; imei-2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ;мобільний телефон марки iPhone 15ProMax imei-1: НОМЕР_4 ; imei-2: НОМЕР_5 , з сім-картою НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки iPhone 15Pro imei-1: НОМЕР_7 ; imei-2: НОМЕР_8 , з сім-картою НОМЕР_9 ;мобільний телефон марки Redmi imei-1: НОМЕР_10 ; imei-2: НОМЕР_11 , з сім-картою НОМЕР_12 .

19.11.2024 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 винесено постанову про визнання в якості речових доказів вищезазначених речей.

28.11.2024 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі 757/56091/24-к було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке вилучено 18.11.2024 під час проведення обшуку в будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо права власності на яку у реєстрах відсутні, а саме:мобільний телефон марки iPhone 15Pro imei-1: НОМЕР_1 ; imei-2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ;мобільний телефон марки iPhone 15ProMax imei-1: НОМЕР_4 ; imei-2: НОМЕР_5 , з сім-картою НОМЕР_6 ;мобільний телефон марки iPhone 15Pro imei-1: НОМЕР_7 ; imei-2: НОМЕР_8 , з сім-картою НОМЕР_9 ;мобільний телефон марки Redmi imei-1: НОМЕР_10 ; imei-2: НОМЕР_11 , з сім-картою НОМЕР_12 .

Так, з даної ухвали вбачається, що арешт був накладений з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя, при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в рамках кримінального провадження також, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилається заявник, щодо необхідності скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною звернення не доведено підстав у скасування арешту, оскільки є необхідність у збереженні арештованого майна, з метою досягнення цілей кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін, не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0000913, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8