Провадження № 1-кп/686/565/25
17 березня 2025 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Гелетинці, Хмельницького району, Хмельницької області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні непрацездатних та неповнолітніх осіб не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихо ч.1 ст. 384, ч.1 ст.125 КК України,
ОСОБА_4 , 24.10.2023 близько 12 гол 10 хв, перебуваючи по АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_6 , під час якого, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись навпроти потерпілої ОСОБА_6 на відстані витягнутої руки, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область плеча правої руки потерпілої.
Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_4 умисно спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного крововиливу переднє-внутрішньої поверхні середньої третини плеча правої руки, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України (умисні дії, які які виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні).
Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що під час судового розгляду кримінального провадження № 686/73/23 (1-кп/686/659/23) за обвинуваченням ОСОБА_8 , яке відбулося 21.06.2023року в залі судових засідань № 503 Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, що за адресою: м. Хмельницький, вул. Героїв Майдану, 54, в період з 11:22 по 11:44 год. надав покази в якості свідка, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 384 КК України (дача завідомо неправдивих показань), діючи умисно, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій, надав суду завідомо неправдиві показання про начебто перебування близько 22:00 год. 24.11.2022 за місцем свого проживання його пасинка ОСОБА_8 , що не відповідало фактичним обставинам, в зв`язку з чим намагався перешкодити встановленню істини по справі та постановленню правосудного судового рішення і вчинив злочин, суспільна небезпечність якого полягає в тому, що він порушує нормальну діяльність органів досудового слідства та суду щодо виявлення і встановлення фактів та обставин, що мають значення для об`єктивного, повного та всебічного розслідування та розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.384 КК України (умисні дії, які виразились у надані суду завідомо неправдивого показання свідка).
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у наданні завідомо неправдивих показаннях заперечив, вказавши, що надаючи покази в якості свідка по справі свого пасинка ОСОБА_9 і в слідчого і в судовому засіданні говорив однаково та мав на увазі те, що коли вони з дружиною повернулися з роботи, ОСОБА_8 вдома був, чи був він до того та у подальшому вночі, його ніхто не запитував. Слідчий лише запитав чи були вони з дружиною разом та скопіював покази дружини, які обвинувачений підписав не читаючи.
По обвинуваченню за ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_4 наполягає на відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 не бив. З потерпілою у них тривалі неприязні стосунки та він звинувачує її у смерті сина, який доводився потерпілій зятем і коли побачив, як вона йша та сміялася, дивлячись у його сторону, обурився, наздогнав її та хотів зловити за одяг в області грудей, можливо в цей момент і була прикладена якась сила, але навмисного удару потерпілій він не наносив.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України підтверджується наступними, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами.
Висновком судово-медичного експерта №709 від 25.10.2023 року, яким встановлено наявність в ОСОБА_6 станом на 25.10.2023 року зовнішнього тілесного ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу переднє-внутрішньої поверхні середньої третини плеча правої руки, який міг утворитись як від не менше одного зіткнення середньої третини плеча правої руки підекспертної з таким предметом, за механізмом «удар», про що свідчать відповідна локалізація та загальні властивості цього тілесного ушкодження, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шість днів, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Вказане тілесне ушкодження може мати давність в межах 2-х діб до початку судово-медичної експертизи 25.10.2023 року.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 762 від 15.11.2023 року у потерпілої ОСОБА_6 станом на 25.10.2023 року лікарем-ортопедом КНП «ХЦРЛ» ХР ОСОБА_10 були констатовані зовнішні тілесні ушкодження з наступним їхнім описом «На правому плечі по передньо-медіальній поверхні в в/3 візуалізуються синці», тобто, без чіткого зазначення їх кількості та характерних властивостей, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.
Вказаними висновками також констатовано, що характер травми у потерпілої не є специфічним чи характерним для самовільного падіння людини з висоти власного зросту.
Протоколом слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 від 19.12.2023 року та відеозаписом до нього, згідно яких потерпіла за допомогою статиста продемонструвала, як ОСОБА_4 наніс їй удар правою рукою у напрямку грудної клітини, але рука з`їхала та удар прийшовся на плече.
Слідчий експеримент з аналогічним результатом проведено зі свідком ОСОБА_11 , що оформлено протоколом від 20.12.2023 року та відеозаписом.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала покази про те, що восени 2023 року ОСОБА_4 їхав на велосипеді та побачивши ОСОБА_6 , яка проходила повз, кинув велосипед та побіг за нею викрикуючи різні прокляття, наздогнав її та вдарив у плече. У цей момент свідок підбігла до них та бачила нанесення удару з незначної відстані, після чого «відтягнула» ОСОБА_4 , чого останній не заперечує.
Аналогічні покази надала свідок ОСОБА_12 , зокрема про те, що ОСОБА_4 наздоганяв ОСОБА_6 та вдарив її, а ОСОБА_11 побігла за ними та втримувала ОСОБА_4 ..
Обвинувачений у судовому засіданні заперечує можливість зазначених свідків бачити саму подію, однак визнає, що дійсно ловив за одяг потерпілу, що у сукупності з іншими доказами доводять причинний зв`язок між його діями та тілесними ушкодженнями, виявленими у потерпілої.
За змістом висновків судово-медичного експерта №89 та №90 від 26.12.2023 року крововилив у потерпілої міг утворитись у тому числі і в такий спосіб, який вона та свідок ОСОБА_11 описали та продемонстрували під час проведення слідчого експерименту з їх участю, про що свідчать відповідна локалізація та характерні властивості тілесного ушкодження.
Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки його вчинення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України поза розумним сумнівом.
- належним чином завірену копію протоколу від 03.12.2022 року допиту в якості свідка ОСОБА_13 ;
- належним чином завірену копію протоколу допиту ОСОБА_8 від 03.12.2022 року;
-вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2024 року у справі №686/73/23 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, яким останнього визнано винним та засуджено на 9 років позбавлення волі. Вказаним вироком проаналізовано покази ОСОБА_4 в ході судового розгляду кримінального провадження та не взято їх до уваги з огляду на те, що вони не мають жодного значення по справі, тобто не доводять та не спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_8 та повідомлені свідком обставини не стосуються інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.
Також у судовому засіданні допитано у якості свідка слідчого ОСОБА_15 на предмет обставин допиту ОСОБА_4 під час досудового розслідування у справі за підозрою ОСОБА_8 , який однак не повідомив нічого, що могло б мати значення для вирішення даної справи.
У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, зазначено, що при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст.62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості.
Однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України).
При перевірці та аналізі доказів, шляхом проведення судового слідства, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку про відсутність достатніх належних та допустимих доказів надання ОСОБА_4 завідомо неправдивих показів суду за обставин, викладених в обвинувальному акті.
За змістом ч.1 ст.384 КК України кримінальна відповідальність за вказаною нормою настає за завідомо неправдиве показання свідка, надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України.
Відповідно до змісту статті 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Відповідно неправдивими є показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи.
Сукупний аналіз зазначених норм свідчить про те, що обов`язковими елементами складу кримінального правопорушення за ч.1 ст.384 КК України є: недостовірність показів свідка, тобто такі, що містять хибну інформацію про подію, яка є предметом розслідування та/або судового розгляду;
свідок надав таку інформацію, усвідомлюючи її неправдивість;
надані свідком покази використані судом, як такі, що мають значення для кримінального провадження.
Суд, ухалюючи вирок від 02.02.2024 року у справі №686/73/23 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України не взяв до уваги, надані суду, покази ОСОБА_4 з огляду на відсутність будь якого їх значення для кримінального провадження.
Зазначене призводить до висновку про те, що надані 21.06.2023 року ОСОБА_4 у судовому засіданні покази не мали значення для кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, а тому відповідальність за надання таких відсутня.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про виправдання ОСОБА_4 за ч.1 ст.384КК України, оскільки не доведено, що мала місце подія кримінального правопорушення.
При призначенні ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.125 КК України судом враховано, що обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досягнув віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання судом враховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_4 характеризується позитивно, раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи у стресовому стані після загибелі сина, що суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання.
Обставини, які б обтяжували покарання, відсутні.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного злочину, особу винного, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.
На думку суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових правопорушень.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
З урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілої суд визначає її в розмірі 5 000 грн.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою та адвокатом було укладено договір про надання останнім правничої допомоги. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво її інтересів.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц).
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу , а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.
З урахуванням незначеної складності справи, одного епізоду обвинувачення, по якому надано правову допомогу, кількості судових засідань та їх часового об`єму, обсягу цивільного позову та майнового стану обвинуваченого, який хворіє та потребує лікування, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленої суми до 8 000 гривень. Вказане відшкодування є співмірним та розумним в даній справі.
Речові докази у справи-DVD-R диски слід залишити в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткоуваних мінімумів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
ОСОБА_4 визнати невинуватим та виправдати у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.384 КК України, за відсутністю події кримінального правопорушення у якому він обвинувачувався.
Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5000(п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати на правничу допомогу у сумі 8000(вісім тисяч) грн..
Речові докази у справи-DVD-R диски залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду

Хмельницької області ОСОБА_1