ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/489/24 Справа № 695/4546/24 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.11.2024, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не маючого, інвалідом будь-якої групи, постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС, депутатом будь-якого рівня, учасником бойових дій не є, раніше судимого:

1) 29.03.2017 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850,00 гривень;

2) 16.08.2017 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст.187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки;

3) 16.09.2019 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; на підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.08.2017 у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць;

4) 04.02.2020 Чорнобаївським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.09.2019 у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці, звільнений по відбуттю строку 19.09.2023:

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 27.11.2024 по 25.01.2024 включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з з 27.11.2024 по 25.01.2024 включно, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.121 КК України, доведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, даних про особу підозрюваного.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у клопотанні слідчого, застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням процесуальних обов`язків, зокрема, постійно носити електронний засіб контролю, звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно та доставити за місцем проживання.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя не перевірив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Слідчим суддею не надано оцінки доводам сторони захисту про те, що відносно підозрюваного та його брата було вчинено насильство невідомими особами, які приїхали до них додому, а свідки, допитані під час досудового розслідування, зокрема, матір та бабуся підозрюваного не були очевидцями подій, тому наразі ця версія не перевірена, а відтак і стверджувати про обґрунтованість підозри, на думку сторони захисту, передчасно.

Також захисник підозрюваного звертає увагу, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу вказано на обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого злочину, відсутність міцних соціальних зв`язків та можливість впливати на учасників процесу і перешкоджати суду, що, на думку адвоката, суперечить практиці ЄСПЛ, оскільки посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник не припустимо, а посилання суду на норму закону без зазначення конкретних підстав при вирішенні питання наявності ризиків не є достатнім для ухвалення рішення про тримання під вартою, при цьому продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки наявністю конкретного суспільного інтересу.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст.178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні СВ Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження №0002088 від 27.11.2024, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

27.11.2024 о 20 год. 20 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

28.11.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Доказами, які вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України є: протокол огляду місця події від 27.11.2024 по вул. Максимовича, 64 в с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області; протокол затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 27.11.2024; довідка КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 27.11.2024 про отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень; протокол огляду місця події від 27.11.2024 по вул. Менделєєва, 3 в м. Черкаси в приміщенні КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради»; протоколи допитів свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 27.11.2024; ОСОБА_16 , ОСОБА_17 від 28.11.2024.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя зазначив про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, доведеність органом досудового розслідування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та врахував дані про особу підозрюваного, що відповідає вимогам ст.ст.178, 194 КПК України.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Розглядаючи дане клопотання, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Так, ОСОБА_7 неодноразово судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, маючи не зняту та непогашену судимість, ніде не працює, за місцем проживання характеризується негативно, схильний до правопорушень та насильства в сім`ї. Вказане свідчить про стійке неприйняття підозрюваним загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності і характеризує його як особу, яка становить суспільну небезпеку.

За вказаних обставин у даному випадку тримання під вартою ОСОБА_7 виправдане наявністю конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості, тим більше з огляду на підозру у вчиненні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння.

Під час судового розгляду, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Посилання сторони захисту щодо можливості обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою були предметом розгляду слідчим суддею та їм дана належна процесуальна оцінка, яка не потребує відповідного перегляду колегією суддів, ще й з огляду на те, що підозрюваний проживає разом з потерпілим і свідками у кримінальному провадженні, схильний до застосування насильства в сім`ї, що вбачається, в тому числі, і з протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 27.11.2024 (а.с.43) матері підозрюваного.

Питання щодо обґрунтованості пред`явленої підозри належними і допустимим доказами, про що зазначає захисник, не є предметом саме даного провадження.

При цьому варто зазначити, що в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст.5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

Зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, тяжкість покарання за злочин за яким оголошено підозру, особу підозрюваного, обставини даного кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, чинити тиск на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Наразі досудове розслідування триває, в процесі якого може бути надана оцінка доказам сторони захисту.

Доводи апеляційної скарги, що слідчим суддею не були взяті докази сторони захисту спростовуються тим, що слідчим суддею були заслухані пояснення і самого захисника і підозрюваного, їм дана належна, обґрунтована оцінка, що вбачається зі змісту ухвали, отже такі доводи адвоката зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою, а даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.11.2024 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 27.11.2024 по 25.01.2024 включно, без визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді