ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/12/25

Провадження № 11-кп/820/315/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0000455, внесеному в ЄРДР 11 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Червоний Кут Волочиського району Хмельницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше судимого: вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30.07.1991 року за ст. 140 ч. 3 КК України 1960 року до 2 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 08.12.1993 року за ст. 215-3 ч. 1 КК України 1960 року до 1 року 6 місяців позбавлення волі; вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 10.08.1995 року за ст. 140 ч. 3, ст. 196-1 ч. 2, ст. 42 КК України 1960 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 03.06.1999 року за ст. 140 ч. 3, ст. 141 ч. 3, ст. 42 КК України 1960 року до 7 років позбавлення волі; вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28.09.2006 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 28.08.2008 року за ст. 185 ч. 3, ст. 70 ч. 4 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі; вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 28.12.2010 року за ст. 186 ч. 2, ст. 185 ч. 2, ст. 296 ч. 1, ст. 70 ч. 4, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області вирок суду змінено із призначенням покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі; вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 15.07.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту; 07.04.2022 року вироком Хмельницького апеляційного суду скасовано вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 17.08.2021 року в частині призначення покарання та призначено ОСОБА_7 за ст.190 ч. 2, ст.70 ч. 4, ст.186 ч. 2 КК України 4 роки позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Волочиського районного суду вiд 15.07.2020 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі; вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 16.08.2022 року за ст. 71, ст. 263 ч. 1 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 09.02.2023 року ст. 70, ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.06.2024 року ОСОБА_7 на підставі ст. 81-1 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 09.02.2023 року, умовно-достроково на невідбуту частину цього покарання для проходження військової служби за контрактом

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 09 лютого 2023 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці-

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді стрільця 2 стрілецького спеціалізованого відділення 3 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , з військовим званням «солдат», 11 листопада 2024 року в період часу з 11 год. 30 хв. по 12 год. 30 хв., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та реалізовуючи свій попередній злочинний умисел, спрямований на вчинення крадіжки, усвідомлюючи, що на території України 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4024-ІХ від 29 жовтня 2024 року продовжено до 08 лютого 2025 року, переслідуючи корисливий мотив, з метою наживи та протиправного заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, непомітно для цих осіб, діючи умисно, попередньо знаючи місце схову ключа від вхідних дверей житлового будинку, шляхом їх відчинення за допомогою вказаного ключа, проник до житлового будинку АДРЕСА_1 , звідки повторно таємно викрав телевізор марки «Grunhelm», моделі 24Н300-Т2, вартістю 3284 грн. 80 коп. та мобільний телефон марки «Motorola» моделі «moto e20», вартістю 1283 грн. 10 коп. разом із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», вартістю 175 грн., які належать потерпілій ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_7 вказане майно виніс із зазначеного будинку, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 4742 грн. 90 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, обвинувачений ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій, просить пом`якшити йому покарання до мінімального терміну, передбаченого санкцією ст.185 ч.4 КК України.

Зазначає, що вину визнає і готовий нести покарання. Проте, наразі із рідних залишилась його 73 - річна мати, яка потребує стороннього догляду та допомоги.

Крім того, враховуючи його неодноразове перебування у місцях позбавлення волі, обвинувачений має ряд захворювань, в тому числі гепатит та туберкульоз.

Зазначає обвинувачений і про те, що у 2024 році був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом, брав участь у військових діях та сумлінно виконував покладені на нього обов`язки. На даний час також має бажання служити та бути корисним державі.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційні вимоги, прокурор заперечував проти апеляційних вимог захисту.

Вислухавши доповідача, учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає за наступними підставами.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ст. 404 ч.1 КПК України, в межах вимог апеляційної скарги захисту.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ст. 185 ч.4 КК України, в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання, порушені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначеного йому покарання, то колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами. Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченому ОСОБА_10 колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з рекомендацій, викладених в п. 2, 3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п.1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинуваченого ОСОБА_7 про пом`якшення покарання колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті 185 ч.4 КК України, суд дотримався вимог ст. 50,65 КК України та обґрунтовано врахував, що обвинувачений, зважаючи на положення ст. 12 КК України вчинив тяжкий, умисний злочин - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану.

У якості обставин, обтяжуючих покарання за ст. 67 КК України, суд правильно врахував скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння а також щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах. Обставинами, пом`якшуючими покарання згідно ст. 66 КК України, судом визнано визнання вини та щире каяття.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд повною мірою зважив і на відомості що характеризують його особу, те, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, будучи звільнений ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.06.2024 року на підставі ст. 81-1 КК України, від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 09.02.2023 року, умовно-достроково на невідбуту частину цього покарання для проходження військової служби за контрактом, вчинив новий злочин протягом умовно-дострокового звільнення. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується з негативної сторони, оскільки зловживає алкогольними напоями та не працює, з сусідами дружніх відносин не підтримує а також контактує з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя та вчиняє сварки в межах сім`ї (а.с. 40 зворотня сторона),на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.41).

З урахуванням наведених обставин судом обґрунтовано призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ст. 185 ч.4 КК України із застосуванням положень ст. 71 ч.1 КК України.

Обставини, на які посилається обвинувачений в частині щиросердного каяття, визнання вини у вчиненому злочині, проходження військової служби, були ретельно проаналізовані судом при вирішенні питання про вид та міру покарання та стали підставою для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років в мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 185 ч.4 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з п. 2.6. Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, особи взяті під варту чи такі, що відбувають покарання, які є хворими, отримують медичну допомогу (консультування, обстеження, лікування) в амбулаторних умовах в медичних частинах в присутності персоналу медичної частини. Тому колегія суддів вважає, що перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час відбування покарання у виді позбавлення волі покарання відсутні.

Надаючи оцінку апеляційним доводам про перебування на його утриманні матері похилого віку, яка потребує допомоги від нього, колегія суддів виходить з того, що матеріалами провадження такі доводи захисту не підтверджуються, як і обставини існування у обвинуваченого легальних джерел доходів.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, відомості характеризуючи особу обвинуваченого, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 185 ч.4 КК України. Враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, ОСОБА_7 судом призначено покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 ч.1 КК України, яке колегія суддів вважає справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення, а також необхідним з метою запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням положень ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що суд повністю дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16 10 2008 року).

Інших підстав для зміни або скасування вироку суду, апеляційна скарга захисту не містить та колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3