ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1152/25

Номер провадження 1-кп/495/486/2025

24 лютого 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді - ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши в спрощеному провадженні обвинувальний акт, затверджений 20 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 31 січня 2025 року, щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженеця села Миколаївка Овідіопольського району Одеської області, раніше судимого:

- 25.06.2003 Саратським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 195 ч.15 ст.185 ч.3 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного судом покарання з іспитовим строком 2 роки,

- 24.02.2004 Саратським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185,71 КК України до 4-х років 3 місяців позбавлення волі, 26.12.2006 року звільнився умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 5 днів,

- 26.02.2008 Біляївським районним судом Одеської області за ч.1 ст. 115,71 КК України до 10 років позбавлення волі, звільнився 25.02.2015 року з Одеської ВК-14 по відбуття строку покарання,

- 16.08.2018 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі,

- 29.01.2019 року Солом`янським районним судом міста Києва за ч.3 ст. 185, ст.70 ч.4 КК України до 4-х років 1 місяці позбавлення волі,

- 10.07.2019 Саратським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України остаточно шляхом поглинання покарань, призначених вищевказаними вироками,призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

- 31.10.2024 направлений до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч.4 ст. 185 КК України,03.12.2024 року направлений до суду обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні за ч.4 ст. 185 КК України,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 162 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

потерпіла - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

01.01.2025 близько 06 години, більш точний час досудовим розслідуванням встановити не представилось можливим, обвинувачений ОСОБА_3 , разом з засудженим вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року за вчинення вказаного кримінального проступку ОСОБА_7 , проходили по дорозі повз приватні домоволодіння, що розташовані по АДРЕСА_2 , де у них виник злочинний умисел спрямований на незаконне проникнення до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_8 , у якому мешкає остання та члени її родини.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, діючи умисно, незаконно, без згоди власника на такі дії, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч ст. 30 Конституції України, згідно якої «кожному гарантується недоторканість житла, не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи інакше як за вмотивованим рішенням суду», ст. 12 Загальної декларації прав людини, згідно якої «ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла», ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої «кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла», ст. 17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, згідно якої «ніхто не повинен зазнавати незаконних посягань на недоторканність його житла», обвинувачений ОСОБА_3 та засуджений вироком Білгород-Дністровського міськрайнного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року за вчинення вказаного кримінального проступку ОСОБА_7 , підійшли до металевого паркану приватного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де впевнившись у відсутності господаря та сторонніх осіб, усвідомлюючи, що порушують недоторканість житла громадян, всупереч волі законного володільця, діючи таємно, перелізли через паркан, тим самим незаконно проникли у подвір`я приватного домоволодіння. Після цього, обвинувачений ОСОБА_3 , та засуджений вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року за вчинення вказаного кримінального проступку ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на незаконне проникнення до житла, пересувались територією домоволодіння, після чого обвинувачений ОСОБА_3 , за допомогою гвоздодера пошкодив кріплення дверей даху та проник всередину горища.

Після чого обвинувачений ОСОБА_3 спустився вниз та підійшов до одного з металопластикових вікон будинку та за допомогою гвоздодера відчинив вікно, шляхом його віджиму та через нього потрапив в середину будинку, та до приїзду працівників поліції охорони, покинув місце вчинення злочину. В цей час засуджений вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року за вчинення вказаного кримінального проступку ОСОБА_7 перебував на території домоволодіння та спостерігав за обстановкою ззовні де був викритий працівниками поліції охорони.

Таким чином,обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

21 лютого 2025 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.28,ч.1 ст. 162 КК України у якому міститься клопотанням прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додані:

- письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 від 20 лютого 2025 року, складена в присутності захисника ОСОБА_5 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;

- матеріали досудового розслідування.

- письмова згода представника потерпілої ОСОБА_6 на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку та позбавлення права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акту до суду щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.

Ураховуючи зазначене, суд уважав можливим розглянути обвинувальний акт у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України Про судоустрій та статус суддів суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Діючи відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 17, статей 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не оспорюються учасниками судового провадження.

Зокрема, з обвинувального акту вбачається, що досудовим розслідуванням було встановлено, що 01.01.2025 близько 06 години, більш точний час досудовим розслідуванням встановити не представилось можливим, обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з засудженим вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року за вчинення вказаного кримінального проступку ОСОБА_7 , проходили по дорозі повз приватні домоволодіння, що розташовані по АДРЕСА_2 , де у них виник злочинний умисел спрямований на незаконне проникнення до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_8 , у якому мешкає остання та члени її родини.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, діючи умисно, незаконно, без згоди власника на такі дії, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч ст. 30 Конституції України, згідно якої «кожному гарантується недоторканість житла, не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи інакше як за вмотивованим рішенням суду», ст. 12 Загальної декларації прав людини, згідно якої «ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла», ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої «кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла», ст. 17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, згідно якої «ніхто не повинен зазнавати незаконних посягань на недоторканність його житла», обвинувачений ОСОБА_3 та засуджений вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року за вчинення вказаного кримінального проступку ОСОБА_7 , підійшли до металевого паркану приватного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де впевнившись у відсутності господаря та сторонніх осіб, усвідомлюючи, що порушують недоторканість житла громадян, всупереч волі законного володільця, діючи таємно, перелізли через паркан, тим самим незаконно проникли у подвір`я приватного домоволодіння. Після цього, обвинувачений ОСОБА_3 , та засуджений вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року за вчинення вказаного кримінального проступку ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на незаконне проникнення до житла, пересувались територією домоволодіння, після чого обвинувачений ОСОБА_3 , за допомогою гвоздодера пошкодив кріплення дверей даху та проник всередину горища.

Після чого обвинувачений ОСОБА_3 спустився вниз та підійшов до одного з металопластикових вікон будинку та за допомогою гвоздодера відчинив вікно, шляхом його віджиму та через нього потрапив в середину будинку, та до приїзду працівників поліції охорони, покинув місце вчинення злочину. В цей час засуджений вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року за вчинення вказаного кримінального проступку ОСОБА_7 перебував на території домоволодіння та спостерігав за обстановкою ззовні де був викритий працівниками поліції охорони.

3. Мотиви призначення покарання.

Суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття у скоєному.

Обставиною,яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає рецидив злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

З урахуванням викладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, який не працює, тяжкості вчиненого кримінального проступку, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі.

На думку суду, залучення до такого виду призначеного виду покарання створить процес позитивних змін, які відбуваються в особистості та створюють готовність до самокерованої правослухняної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 .

4. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлений. Питання про відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні вирішено відповідно до вироку у справі №495/700/25 (номер провадження1-кп/370/2025 від 05.02.2025 року).

Речові докази по справі - навісний замок (упакований до спеціального пакету CR1197676), навісний замок із ключем (упакований до спеціального пакету CR11220118), рюкзак синьо-чорного кольору та цвяховиривач (упаковані до спеціального пакету WAR1824191) які відповідно до постанови дізнавача СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 09 січня 2025 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2025 року на них накладений арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області - слід знищити, знявши арешт з вказаного майна.

Речовий доказ у кримінальному провадженні- пара спортивного взуття чорного кольору із написом "EVEHOIV350", яку вилучено та поміщено в спеціальний пакет №HYQ0185781які відповідно до постанови дізнавача СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 09 січня 2025 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2025 року на них накладений арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області - слід повернути обвинуваченому ОСОБА_3 , знявши арешт з вказаного майна.

Керуючись статтями 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 376, 381, 382, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.28 ,ч.1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набуття вироку законної чинності не обирати.

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з дня його прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

Речові докази по справі - навісний замок (упакований до спеціального пакету CR1197676), навісний замок із ключем (упакований до спеціального пакету CR11220118), рюкзак синьо-чорного кольору та цвяховиривач (упаковані до спеціального пакету WAR1824191) які відповідно до постанови дізнавача СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 09 січня 2025 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2025 року на них накладений арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області - знищити, знявши арешт з вказаного майна.

Речовий доказ у кримінальному провадженні-пара спортивного взуття чорного кольору із написом "EVEHOIV350", які вилучено та поміщено в спеціальний пакет №HYQ0185781, які відповідно до постанови дізнавача СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 09 січня 2025 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2025 року на них накладений арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області - повернути обвинуваченому ОСОБА_3 , знявши арешт з вказаного майна.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1