Справа 688/5639/24
№ 1-в/688/509/24
Ухвала

Іменем України

09 грудня 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника ДУ «Шепетівська ВК (№ 98)» ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Шепетівка справу за поданням виконуючого обов`язки начальника державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)» про застосування дисциплінарного стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу щодо засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, до засудження непрацювавшого, раніше судимого,

встановив:

До Шепетівського місьрайонного суду Хмельницької області з Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» надійшло подання про переведення засудженого ОСОБА_5 до приміщення камерного типу.

В обґрунтування подання, посилається на те, що 27 листопада 2024 року о 19 год 35 хв засуджений ОСОБА_5 вчинив дисциплінарний проступок, який виражався в тому, що під час здійснення огляду камери № 1 дільниці посиленого контролю державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)», начальником оперативного відділу підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 , було проведено бесіду із засудженими, які перебувають у камері №1 дільниці посиленого контролю в присутності інших представників адміністрації установи. В ході проведення бесіди, засуджений ОСОБА_5 , намагався створити конфліктну ситуацію із начальником оперативного відділу, вступив у словесну суперечку із ним, почав нетактовно висловлюватися у бік представника адміністрації, використовуючи жаргонні вислови та непристойну лексику у його адресу, намагаючись принизити честь та гідність працівника ДКВС України. Засудженому було зроблено зауваження начальником оперативного відділу, та поставлено законну вимогу припинити протиправні дії, однак засуджений відкрито відмовляючись виконувати законну вимогу припинити протиправні дії, продовжив виражатися нетактовно у бік представника адміністрації. Своїми діями засуджений ОСОБА_5 допустив порушення вимог ст. 107 КВК України, розділу II ПВР УВП, розділу IV ПВР УВП, розділу XXI ПВР УВП.

Враховуючи те, що за час відбування покарання в установі засуджений ОСОБА_5 зарекомендував себе з негативної сторони та до нього попередньо застосовано ряд заходів дисциплінарного впливу, однак останній з цього позитивних висновків для себе не зробив, продовжує систематично допускати порушення, просить перевести засудженого ОСОБА_5 до приміщення камерного типу строком на три місяці.

В судовому засіданні представник установи виконання покарань ОСОБА_3 подання підтримав з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні проступку не визнав, зазначив, що за погодженням із першим заступником начальника установи він разом із засудженим ОСОБА_7 використовували обігрівач для опалення приміщення у нічний час. 27 листопада 2024 року представник адміністрації установи ОСОБА_8 безпричинно забрав обігрівач, чим спровокував його на вчинення правопорушення. Заперечив щодо переведення його до приміщення камерного типу.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні подання підтримав, вказуючи на кількість накладених на засудженого дисциплінарних стягнень, в тому числі поміщення до ДІЗО та ПКТ, які не зняті та не погашені, безуспішність застосування інших заходів впливу, просив подання задовольнити.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання з доданими матеріалами, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.13-2 ч.1 ст.537 КПК України,під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Частина 1 ст.131-1 КВК України закріплює, що дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кримінально-виконавчого кодексу України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може застосовуватись такий захід стягнення як переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Як зазначено в ст.134 КВК України, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу.

Як вбачається з подання адміністрації установи, 27 листопада 2024 року засуджений ОСОБА_5 намагався створити конфліктну ситуацію із представником адміністрації, вступив у словесну суперечку із ним, почав нетактовно висловлюватися у бік останнього, використовуючи жаргонні вислови та непристойну лексику, намагаючись принизити честь та гідність працівника ДКВС України.

Відповідно до протоколу №98 від 05 грудня 2024 року засідання дисциплінарної комісії при державній установі «Шепетівська виправна колонія (№98)» за вчинення засудженим ОСОБА_5 дрібного хуліганства, прийнято рішення про доцільність поміщення засудженого до приміщення камерного типу терміном на 3 місяці.

Відповідно до продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівника установи, зафіксовано конфлікт між засудженими та працівниками установи, однак, початок відеозапису відсутній. Із запису вбачається, що засуджений ОСОБА_5 почав виказувати нетактовну поведінку та обурення діями працівника установи ОСОБА_8 , який забрав обігрівач із приміщення. Засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повідомили що користуються обігрівачем за погодженням та з дозволу першого заступника начальника установи, для обігріву приміщення у нічний час. На неодноразові запитання чому забирають обігрівач, представник адміністрації відповіді не надав, що спонукало засудженого ОСОБА_5 висловлювати нецензурну лайку в бік останнього. Крім того, на відео чітко видно, що поведінка засудженого була наслідком нервового зриву, внаслідок провокативних дій працівника адміністрації установи.

Згідно психологічної характеристика засудженого ОСОБА_5 , останній в залежності від зовнішніх обставин схильний до різких змін настрою, які не є довготривалими. За несприятливих умов схильний до необдуманих вчинків через нездатність об`єктивно оцінювати та сприймати дійсність. У складній ситуації не завжди зберігає самовладання, виявляє поспішність у рішеннях.

До матеріалів подання не долучено об`єктивних даних про те, що температура в приміщенні відповідала нормативам, потреби у використанні обігрівача не було, а працівник адміністрації установи пред`явив законну вимогу щодо вилучення обігрівача.

Відсутність зазначених даних, повного відеозапису подій від 27 листопада 2024 року в ході яких засуджених попереджено про здійснення безперервного запису, психологічний тип засудженого, поведінка представника адміністрації, вказують на наявність провокації в діях працівника установи провокації, що спонукала засудженого ОСОБА_5 до вчинення проступку.

Для встановлення факту провокації злочину визначальним є з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад ініціатива в контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Така правова позиція висловлена у Постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року (справ № 728/1614/17 Щодо критеріїв відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів)

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, об`єктивних даних, крім рапорту представника адміністрації установи, які б із достовірністю підтверджували, що засуджений ОСОБА_5 допустив злісне порушення режиму утримання, яке виражалось у дрібному хуліганстві, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу не відповідає тяжкості і характеру вчиненого засудженим правопорушення, тому не вбачає підстав для його застосування, у зв`язку з чим в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, ст.ст.132-135 КВК України, суд

постановив:

В задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)» про застосування до засудженого ОСОБА_5 заходу стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу відмовити.

Ухвала але може бути оскаржена через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 10 грудня 2024 року.

Головуючий суддя: