У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/578/25

Провадження №1-кп/348/212/25

18 квітня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої вирішується питання

про застосування заходів медичного характеру - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Надвірна в режимі відеоконференції клопотання про застосовування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки сел. Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області, одруженої, з вищою освітою, раніше не судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з початку літа 2024 року страждала типовою афективно-депресивною симптоматикою затяжного характеру із коливанням ступеню вираженості проявів депресивного стану.

2 жовтня 2024 року ОСОБА_7 , перебуваючи по місцю проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 близько 12 год 00 хв, страждаючи психічним розладом - затяжним важким депресивним епізодом із психотичними симптомами пішла до приміщення кухні, де взяла ніж.

Із ножем ОСОБА_7 повернулась до кімнати, де перебувала малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Не маючи змоги усвідомлювати свої дії та керувати ними, ОСОБА_7 в швидкій послідовності нанесла ножем п`ять різаних ран по передній поверхні шиї ОСОБА_8 спричинивши різані рани м`яких тканин, судин, нервових волокон передньої поверхні шиї, одна з яких, з повним пересіченням стовбура гілки зовнішньої артерії, що призвело до гострої крововтрати.

Від отриманих травм малолітня ОСОБА_8 померла на місці події.

Таким чином, дії ОСОБА_7 підпадають під ознаки діяння, передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України.

В ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 не надала пояснення по суті справи, оскільки у зв`язку із розглядом кримінального провадження розхвилювалася та її стан погіршився, однак підтвердила, що розуміє, що мусить лікуватися.

Законний представник ОСОБА_7 - ОСОБА_5 (батько) просив задовольнити клопотання прокурора та застосувати відносно його доньки ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру, оскільки остання дійсно хворіє на психічну хворобу, та потребує допомоги лікарів. Додатково зазначив, що донька добре навчалася, була завжди слухняна, йому про свій стан не говорила, але дзвонила братам та говорила, що їй тяжко.

Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_7 дійсно хворіє на психічну хворобу та за своїм станом здоров`я потребує допомоги спеціалістів - лікарів психіатрів. Також зазначив, що ОСОБА_7 має вищу освіту, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, дуже відповідальна. Трагедія сталася через захворювання та для відновлення нормального життя ОСОБА_9 має перебувати під наглядом лікарів та пройти курс лікування.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_7 є його дружиною, в шлюбі вони проживають 12 років, мають двох синів. На початку літа 2024 у дружини погіршилося самопочуття, вона перестала спати, безпричинно плакала, говорила, що вона пуста та нікому не потрібна. Вони звернулися до лікаря в м. Надвірна, їй призначили лікування. Потім звернулися до лікарні в м. Івано-Франківськ, дружина пройшла стаціонарне лікування та їй стало краще, ліки вона перестала приймати. В той день, 02.10.2024, все було як звичайно, ніяких конфліктів зранку не було. Приблизно об 11-00 год, він поїхав за продуктами та забрати молодшого сина із школи. Дружина залишилася вдома разом з донькою ОСОБА_10 . Близько 12-00 год. дружина подзвонила йому на мобільний телефон, сказала: « ОСОБА_11 скоро додому, але не бери ОСОБА_12 ». Коли він приїхав додому, то побачив дружину, яка сиділа в кімнаті, не рухалася, дивилася в одну точку, мала перекошене обличчя та мутні очі, була неадекватна. Дитина лежала у ванночці, він прощупав пульс, але пальчики вже були сині. Він почав сварити дружину, але вона сиділа мовчки і нічого не відповідала. Він подзвонив брату дружини, потім викликав поліцію. За весь час дружина сказала лише: «Боже, боже, що я зробила». ОСОБА_9 не конфліктна, завжди спокійна, навіть з дітьми уроки завжди спокійно вчила, була трудоголіком, перфекціоністкою. Претензій до неї він не має, розуміє, що вона так вчинила через хворобу, він її підтримує, провідує в лікарні, вона потрібна і йому і дітям.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та просив суд застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, керуючись при цьому висновком судово-психіатричного експерта та положеннями ст. 94 Кримінального кодексу України, оскільки ОСОБА_7 вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя іншої особи.

В обґрунтування поданого клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 сторона обвинувачення посилається на такі докази, які були досліджені судом безпосередньо під час судового провадження, а саме:

- рапорт про опрацювання заяви - повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_4 про те, що 02.10.2024 о 12:30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , його дружина ОСОБА_7 , перебуваючи по місцю проживання в кімнаті у пластмасовій ванночці ножем перерізала горло свої малолітній дитині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- протокол огляду місця події від 02.10.2024 року, відповідно до якого оглянуто будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого вилучено ніж із маркувальним позначенням «KAISERNOFF», тіло дитини (труп), нашарування рідини бурого кольору з раковини; ванночку із маркувальними позначеннями «FOREST»;

- протокол огляду трупа ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.10.2024 року, відповідно до якого виявлено на передній поверхні шиї різані рани;

- протокол проведення слідчого експерименту від 02.10.2024, в ході проведення якого ОСОБА_7 повідомила про обставини вчинення нею суспільно-небезпечного діянні відносно своєї дитини ОСОБА_8 ;

-висновок експерта № 929 від 10.10.2024, відповідно до якого встановлено, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогеомаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО;

- висновок експерта № 930 від 18.10.2024, відповідно до якого встановлено, що, кров, яка виявлена на змивах з дитячої ванни, може належати як потерпілій ОСОБА_8 , так і підозрюваній ОСОБА_7 ;

- висновок експерта № 931 від 17.10.2024, відповідно до якого встановлено, що на змивах з раковини, кров не виявлена;

- висновок експерта № 932 від 17.10.2024, відповідно до якого встановлено, що, на змивах з рук підозрюваної ОСОБА_7 кров не виявлена;

-висновок експерта № 933 від 10.10.2024, відповідно до якого встановлено, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогеомаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО; кров ОСОБА_8 відноситься до групи В з ізогеомаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО, кров виявлена на речових доказах -дитячих речах, наймовірніше, належить самій потерпілій ОСОБА_8 ;

-висновок експерта № СЕ-19/109-24/14981-БД від 14.11.2024, відповідно до якого встановлено генетичні ознаки взірця крові ОСОБА_8 та встановлено генетичні ознаки взірця букального епітелію підозрюваної ОСОБА_7 ;

-висновок експерта № СЕ-19/109-24/14982-БД від 04.12.2024, відповідно до якого генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на клинку та руків`ї предмета, схожого на ніж, збігаються між собою, збігаються із генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_8 та не збігаються із генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 . Ймовірність походження ДНК-профілів особи, генетичні ознаки якої встановлені із слідів крові і клітин, виявлених на клинку та руків`ї предмета, схожого на ніж та зі зразка крові потерпілої ОСОБА_8 від однієї особи становить не менше ніж 99,99999999%;

- висновок експерта № СЕ-19/109-24/14984-БД від 12.12.2024, відповідно до якого на одязі та взутті підозрюваної ОСОБА_7 , а саме на футболці, штанах та шкарпетці збігаються із генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_8 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваної ОСОБА_7 , ймовірність походження ДНК-профілів слідів крові, виявлених на футболці, штанах та шкарпетці та із зразка потерпілої ОСОБА_8 від однієї особи становить не менше ніж 99,99999999%;

- копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , причиною смерті зазначено: гостра крововтрата, ушкодження сонної артерії, відкрита різана рана шиї;

- висновок експерта № 99 від 23.10.2024, згідно якого встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок відкритої різаної рани м`яких тканин, судин, нервових волокон шиї з повним пересіченням стовбура гілки зовнішньої сонної артерії, що призвело до гострої крововтрати та і було безпосередньою причиною смерті; вищевказані рани є різаними, отримані від дії ріжучого предмету в швидкій послідовності одна за іншою, незадовго до настання смерті, на що вказує їх характер, яким могло бути і лезо ножа, на що вказують рівні краї ран, гострі їх кінці, а також перевага довжини над глибиною;

- висновок експерта № 10 від 08.01.2025, згідно якого встановлено, що на передній поверхні шиї ОСОБА_8 виявлено 5 різаних пошкоджень, які могли бути заподіяні внаслідок не менше п`ятиразової дії ріжучого предмета (предметів), яким могло бути лезо ріжучого предмета. Наявність леза не виключає можливості спричинення ран ножем, поданим на експертизу або іншим аналогічним предметом;

- висновок судово-психіатричного експерта № 430/2024 від 19.11.2024, яким встановлено, що для надання відповіді на задані слідством запитання під експертна ОСОБА_7 потребує обстеження в умовах стаціонарної судово-психіатричної експертизи;

- висновок судово-психіатричного експерта № 8 від 29.01.2025, відповідно до якого на даний час ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом - затяжним важким депресивним епізодом із психотичними симптомами, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованих дій ОСОБА_7 також страждала тяжким психічним розладом - затяжним важким депресивним епізодом із психотичними симптомами, не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру -поміщення у спеціалізований психіатричний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги з метою її обов`язкового лікування та запобігання вчиненню нею суспільно-небезпечних діянь;

- постанову слідчого відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області від 25.02.2025 року було змінено порядок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000615 та продовжено його розслідування згідно з правилами гл.39 КПК України.

Також судом були досліджені матеріали, які характеризують особу ОСОБА_7 :

-медичні висновки лікарів невролога КНП «Центр первинної медичної допомоги» Богородчанської селищної ради від 05.07.2024, психіатра КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня «Надвірнянської міської ради» від 08.07.2024, 28.08.2024, 08.10.24, 09.10.2024, з яких вбачається що ОСОБА_7 влітку 2024 року зверталася за допомогою до фахових лікарів, їй було призначене лікування;

- виписку з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 , з якої вбачається, що остання перебувала на лікуванні в Обласній психо-неврологічній лікарні № 3 м. Івано-Франківська у період з 12.08.2024 по 23.08.2024; протягом життя до КНП «ПНЦ ІФ ОР» не зверталася;

-характеристики з Битківської ЗОШ І-ІІІ № 1 та Надвірнянського ліцею № 3. згідно яких ОСОБА_7 за період роботи у вказаних навчальних закладах характеризувалася виключно позитивно;

- характеристику Пасічнянської сільської ради № 297 від 07.10.2024, відповідно до якої ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно;

- характеристику релігійної громади сел. Битків Надвірнянського району, з якої вбачається, що ОСОБА_7 характеризувалася як глибоко віруюча людина, турботлива мати та дружина, однак після народження третьої дитини остання почала рідко відвідувати Богослужіння, посилаючись на зайнятість;

- вимогу про судимість, відповідно до якої ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягалася; на обліку служби у справах дітей не перебувала, діти ОСОБА_7 за місцем навчання характеризуються позитивно.

Досліджені під час судового розгляду письмові докази у кримінальному провадженні є належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми доказами для прийняття процесуального рішення.

Суд зазначає, що згідно положень ч. 2 ст. 19 Кримінального кодексу України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно положень ст. 93 Кримінального кодексу України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Статею 94 Кримінального кодексу України встановлено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно вимог ст. ст. 18, 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричного експерта № 8 від 29.01.2025, в період вчинення інкримінованого їй діяння страждала та на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді затяжним важким депресивним епізодом із психотичними симптомами, не могла та не може на теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тобто, у ОСОБА_7 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання), так і інтелектуальної й вольової ознак юридичного критерію (нездатність усвідомлювати свої дії та керувати ними).

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. Тобто, умисел є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв такої ознаки є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх дій та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, як ознаки суб`єктивної сторони злочину.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні замаху на вбивство винний не усвідомлює, що він порушує право на життя.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 202/5997/17.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю в особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст.503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Проаналізувавши зібрані у даному кримінальному провадженні докази у їх сукупності, суд визнає доведеним, що 02.10.2024 в житловому будинку АДРЕСА_1 мало місце суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, - умисне вбивство людини, вчинене відносно малолітньої дитини, дане суспільно небезпечне діяння вчинила ОСОБА_7 у стані неосудності.

Суд зазначає, що оскільки у стані неосудності особа не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка такого діяння за наявності до того підстав може здійснюватися із застосуванням ст. 15 КК України.

Таким чином, кримінальний та кримінально-процесуальний закони пов`язують необхідність застосування примусових заходів медичного характеру саме із суспільною небезпечністю діяння, вчиненого неосудною особою. При юридичній оцінці дій такої особи необхідно брати до уваги об`єктивну сторону вчиненого діяння з урахуванням спрямованості її дій, знаряддя яке було використано, локалізації, кількості та характеру тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому, які можуть вказувати про посягання на його життя. Такі дії неосудної особи не втрачають своєї небезпеки для суспільства і не знижують їх навіть у випадку, якщо смерть потерпілого не настала з будь-яких причин, незалежно від наслідків діяння.

Тобто, таке діяння є небезпечним для суспільства як у разі вчинення закінченого, так і незакінченого суспільно небезпечного посягання, передбаченого ст.115 КК України.

Від правильності юридичної оцінки дій неосудної особи напряму залежить встановлення рівня небезпеки її поведінки для суспільства та застосування до неї виду примусових заходів медичного характеру, визначених ст. 94 КК України.

А тому, при кримінально-правовій оцінці суспільно небезпечного діяння суд виходить з об`єкту посягання та об`єктивної сторони.

При цьому суд зазначає, що ст. 505 КПК передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має певні особливості, зокрема, не ставиться питання про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння в стані неосудності. Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння ґрунтується лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд виходить із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння. Крім того, встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи є неможливою, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюється лише щодо осудної особи.

Жодних даних про те, що на момент судового розгляду даного клопотання ОСОБА_7 видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, до суду не надано.

Крім того, суд також враховує те, що невжиття відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, може зумовити заподіяння неминучої шкоди безпосередньо їй або іншим особам.

При цьому суд зазначає, що ст. 94 Кримінального кодексу України встановлено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру, зокрема, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Водночас метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі "Берланд проти Франції" щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є "покаранням" в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 у зв`язку із вчиненням нею суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, слід задовольнити.

Обираючи вид примусового заходу медичного характеру ОСОБА_7 , суд враховує характер та тяжкість психічного захворювання в особи, ступінь її суспільної небезпечності для себе або інших осіб за характером її захворювання і медичних підстав для застосування відповідного примусового заходу медичного характеру, а також враховуючи, що вона вчинила суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя іншої особи, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Крім того, суд зазначає, що заклад з надання психіатричної допомоги визначається відповідно до Переліку спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 20.03.2018 № 516. При цьому, суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Як вбачається ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.03.2025 раніше заснований щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінено на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають її небезпечну поведінку, до 03 квітня 2025 року, який в подальшому був продовжений ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області до 31 травня 2025 року.

Суд вважає, що запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, враховуючи особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слід залишити без змін до набрання даною ухвалою законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.10.2024 та 07.10.2024 року на речові докази, слід скасувати, оскільки в застосуванні такого заходу потреба відпала.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень у загальному розмірі 64344,10 грн слід віднести на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.92-94 КК України ст.ст. 503, 512, 513 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000615 від 02 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_7 до Комунального підприємства «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради, залишити без змін до набрання ухвалою суду законної сили.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.10.2024 та 07.10.2024 року на речові докази - скасувати.

Після набрання ухвалою законної сили речові докази - ніж із маркуванням «KAISERNOFF», змив із нашаруванням речовини бурого кольору, пластикову ванну із написом «FOREST», які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів ГУНП в Івано-Франківській області - знищити;

CD-R диск,700 МВ із логотипом «hp», який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження;

мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy А 51», корпус сріблястого кольору, сім карту із номером НОМЕР_1 , футболку (кофту) білого кольору із написом синього кольору, взуття (тапочки) фіолетового кольору, штани чорного кольору, шкарпетки білого та синього кольорів, які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів ГУНП в Івано-Франківській області - повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень у загальному розмірі 64344 (шістдесят чотири тисячі триста сорок чотири) грн 10 коп. - віднести на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 22 квітня 2025 року о 09 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1