У Х В А Л А

Іменем України

04 березня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У судовому засідання прокурор просив долучити до матеріалів кримінального провадження та дослідити як докази винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Своє клопотання прокурор мотивує тим, що ОСОБА_10 помер у 2021 році, ОСОБА_13 за станом здоров`я не може з`явитись до суду, а ОСОБА_12 29.03.2018 виїхав за межі України і місце його перебування невідоме. У зв`язку з цим прокурор позбавлений можливості забезпечити явку згаданих свідків у судове засідання. Своєю чергою, на думку прокурора, показання цих свідків, надані під час досудового розслідування, мають важливе значення для юридичної оцінки дій обвинувачених.

Захисники просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та наполягали на тому, що свідки мають бути безпосередньо допитані у судовому засіданні.

Обвинувачені підтримали думку захисників.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про долучення до матеріалів кримінального провадження та дослідження протоколів допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Двадцять восьмого листопада 2017 року судом встановлений порядок та обсяг дослідження доказів у даній справі. За клопотанням прокурора суд ухвалив допитати потерпілих, ряд свідків сторони обвинувачення, зокрема, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та обвинувачених.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Вичерпавши встановлені законом можливості для виклику згаданих свідків, суд роз`яснив прокурору про його право самостійно забезпечити їх явку у судове засідання для допиту.

Як убачається з наданої прокурором довідки Іршанської селищної ради №583/02-14 від 10.06.2021 свідок ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відповідей відділу кримінального аналізу ГУНП в Житомирській області №378/33/01-2021 від 27.09.2021 та №400/33/01-2021 від 28.10.2021 вбачається, що ОСОБА_12 29.02.2018 перетнув державний кордон та перебуває поза межами України.

Окрім того з пояснень ОСОБА_14 від 10.06.2021 вбачається, що її чоловік ОСОБА_13 більше трьох років після перенесених інсультів не ходить та за станом здоров`я не може з`явитись до суду.

Дане кримінале провадження перебуває на розгляді з квітня 2017 року, однак прокурор протягом усього розгляду наведеного кримінального провадження не забезпечив явку цих свідків та як доказ вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів просить долучити до справи протоколи допиту свідків ОСОБА_10 від 22.11.2016, 21.12.2016, ОСОБА_11 від 12.10.2016 та ОСОБА_12 від 22.11.2016.

Як зазначено в ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Приписи зазначеної норми повністю узгоджуються з положеннями ч. 4 ст. 95 КПК України, якою регламентовано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №414/875/17, від 22.10.2021 у справі №487/5684/19, від 02.03.2023 у справі №525/1207/20, про те, що національним законодавством закріплено обов`язок суду досліджувати докази безпосередньо, а тому кримінальний процесуальний закон містить заборону обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Такий підхід є проявом не лише засади безпосередності дослідження показань, а й засади змагальності та права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд, яке передбачене ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує на суворому дотриманні правил ст. 6 Конвенції, вважаючи порушенням Конвенції покладення в основу обвинувального вироку показань свідків, які не були допитані під час дослідження доказів у судовому розгляді (рішення у справах «Костовський проти Нідерландів, «Дельта проти Франції», «Дімович та інші проти Сербії»).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що наявність у національному законодавстві такої імперативної норми щодо безпосередності дослідження доказів унеможливлює прийняття судом як допустимих доказів протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , навіть попри те, що допит цих свідків об`єктивно неможливий.

На думку суду, недоречним є посилання прокурора на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Хорнкастл та інші проти Об`єднаного королівства», «Лука проти Італії», «Хорнкастл та інші проти Об`єднаного Королівства» та «Аль-Хавайа і Тахері проти Сполученого Королівства», оскільки обставини справ у наведених рішеннях ЄСПЛ не є тотожними з обставинами у цьому кримінальному провадженні, адже у згаданих рішеннях показання відсутніх свідків були єдиним і вирішальним доказом вини осіб.

Крім цього, позиція ЄСПЛ щодо принципів, які мають застосовуватись у випадку неявки свідка у відкрите судове засідання, що було відображено у наведених прокурором рішеннях, узагальнена у рішенні ЄСПЛ «Боєць проти України» від 30.04.2018, відповідно до якої допускається оголошення показань відсутніх свідків за наявності певних умов, а саме:

- наявність поважної причини для оголошення показань свідка за його відсутності;

- якщо свідка не було допитано на будь-якій попередній стадії провадження, оголошення показань свідка замість надання їх безпосередньо у судовому засіданні має бути крайнім заходом;

- наявність в обвинуваченого ефективної можливості під час судового розгляду кримінальної справи оскаржити доказ проти нього, адже визнання допустимим доказом показань відсутніх свідків призводить до потенційно невигідних умов для обвинуваченого. Зокрема, обвинувачений повинен мати можливість перевірити точність і достовірність показань свідків шляхом їх допиту в усній формі у його присутності або під час надання показань свідком, або на певній пізнішій стадії провадження;

- відповідно до правила «єдиного або вирішального доказу», якщо визнання вини обвинуваченого виключно або переважно ґрунтується на показаннях свідків, яких обвинувачений не може допитати на будь-якій стадії провадження, його права на захист обмежуються неправомірно.

У цьому контексті слово «вирішальний» слід розуміти вузько як таке, що вказує на доказ такої значущості або важливості, який, вірогідно, може стати вирішальним для результату розгляду справи. Якщо неперевірені показання свідка підтверджуються іншими доказами, вирішення питання, чи є вони вирішальними буде залежати від сили підтверджуючих доказів: чим більш вагомими будуть інші обвинувальні докази, тим менше вірогідність визнання показань відсутнього свідка вирішальними.

При цьому, якщо засудження ґрунтувалося на єдиному або вирішальному показанні відсутнього свідка, суд має піддати провадження найретельнішому аналізу. З огляду на загрози, пов`язані з визнанням таких показань допустимим доказом, він буде дуже важливим складником для встановлення балансу та вимагатиме достатніх урівноважуючих факторів, у тому числі існування вагомих процесуальних гарантій. У кожній справі питання полягає в наявності достатніх урівноважуючих факторів, у тому числі заходів, здатних забезпечити справедливу та належну оцінку достовірності такого доказу. Це дозволить обґрунтування засудження на підставі такого доказу лише за умови, що він є достатньо достовірним з урахуванням його важливості для справи.

Своєю чергою, на даний час суд здійснив допит потерпілих та трьох свідків, при цьому не допитав ще трьох свідків сторони обвинувачення.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що навіть зважаючи на наявність поважної причини для оголошення показань свідків замість їх допиту, суд не може визнати допустимими доказами протоколи допиту свідків ОСОБА_10 від 22.11.2016, 21.12.2016, ОСОБА_11 від 12.10.2016 та ОСОБА_12 від 22.11.2016, адже це неправомірно обмежує право обвинувачених на захист, оскільки останні позбавлені можливості перевірити точність і достовірність показань свідків шляхом їх безпосереднього допиту.

Крім цього, зважаючи на правило «єдиного або вирішального доказу», суд звертає увагу на те, що сторона обвинувачення, окрім протоколів допиту згаданих свідків, посилається на показання потерпілих, свідків, які вже були допитані судом, якими прокурор обґрунтовує інкриміновані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звинувачення. Також, прийняття судом як доказу вини обвинувачених цих протоколів допиту свідків без забезпечення стороні захисту достатніх урівноважуючих факторів, на думку суду, не забезпечить справедливу та належну оцінку достовірності такого доказу для того, щоб провадження в цілому могло вважатися справедливим.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання прокурора щодо долучення до матеріалів кримінального провадження та дослідження протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Керуючись ст. 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора про долучення до матеріалів кримінального провадження протоколів допиту свідків ОСОБА_10 від 22.11.2016, 21.12.2016, ОСОБА_11 від 12.10.2016 та ОСОБА_12 від 22.11.2016, відмовити та повернути додатки до вказаного клопотання прокурору.

Ухвала, окремо від остаточного рішення суду, оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та проголошений 06.03.2025.

Суддя: