Провадження № 1-кп/712/448/25

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000146 від 23.03.2024, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Городня, Ічнянського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

13.07.2007 вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

17.09.2009 вироком Козелецького районного суду Чернігівської області за ч.1 ст.122, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць; 10.04.2012 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 19 днів,

11.06.2015 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч.1, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 3 місяці; 10.03.2017 звільнений по відбуттю строку покарання,

12.08.2019 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,

20.11.2019 вироком Сосницького районного суду Чернігівської області, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 25.02.2020 за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна,

15.02.2021 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч.2 ст.289, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці, з конфіскацією майна; 19.01.2024 звільнений по відбуттю строку покарання,

06.11.2024 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ст.395 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень,

14.01.2025 вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області за ч.1 ст.309, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, та штрафу в сумі 850 гривень, який згідно з ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно,

14.01.2025 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.185, ст.ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, та штрафу в сумі 850 гривень, який на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно,

обвинуваченого у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу за мобілізацією та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з посвідченням про відрядження №354 від 07.02.2024 солдат ОСОБА_4 відряджений до військової частини НОМЕР_2 з метою проходження курсу базової загальновійськової підготовки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №42 від 08.02.2024 військовослужбовець військової частин НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 вважається таким, що прибув у службове відрядження з метою проходження курсу базової загальновійськової підготовки та поставлений на котлове забезпечення.

Згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», з 02.02.2024, тобто з моменту призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999, та ст.ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999, 14.02.2024 в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , до якої був направлений у службове відрядження, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 04.10.2024 не був затриманий слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві за адресою: вул.Байди Вишневецького, 17, м. Черкаси, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав в повному обсязі та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій. ОСОБА_4 показав, що 14.02.2024 він самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , до якої був направлений у службове відрядження, та направився додому, де проводив час на власний розсуд; 04.10.2024 не був затриманий слідчим. ОСОБА_4 розкаюється у вчиненому, просив суворо не карати. Також, він пояснив, що має намір продовжити проходити військову службу в Збройних Силах України.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. В порядку ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 . Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вивчивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується положеннями ст.ст.65-67 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний злочин, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Суд враховує, що кримінальне правопорушення за даним провадженням вчинено обвинуваченим менш ніж через місяць після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання.

ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, на утриманні дітей не має.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

У зв`язку із набранням 27 січня 2023 року чинності Законом України від 13.12.2022 №2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст.69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Тобто, вказаний Закон вносить зміни до статей 69 та 75 Кримінального кодексу і виключає можливість призначення більш м`якого покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи те, що в умовах воєнного стану обвинуваченим ОСОБА_4 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, відсутні правові підстави застосування положень ст.69 та ст.75 КК України.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах, установлених санкцією ч.5 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, під час судового розгляду встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2024 у справі №742/2545/24, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 коп.

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.01.2025 у справі №733/1671/24, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.289 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, яке належить останньому; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, яке належить останньому, та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 коп., призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2024, які відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно. Вказаний вирок набрав законної сили 14.02.2025.

Крім того, вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.01.2025 у справі №742/5921/24, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України; на підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком повністю приєднано покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2024 у виді штрафу в сумі 850 гривень, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, та штрафу в сумі 850 гривень; на підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень, - виконувати самостійно. Вказаний вирок суду набрав законної сили 14.02.2025.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, за яким ОСОБА_4 визнаний винуватим та засуджений у даному кримінальному провадженні, останній вчинив до ухвалення вироків Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2024, Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.01.2025, Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.01.2025.

Судом встановлено, що штраф за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2024 обвинуваченим ОСОБА_6 не сплачено.

Покарання у виді штрафу за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2024 у справі №742/2545/24, було враховано при призначенні остаточного покарання за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.01.2025, Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.01.2025.

Отже, суд після призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та покарань за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.01.2025, за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.01.2025, визначає остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, з конфіскацією майна, належного йому на праві власності, та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 376, 394, ч.15 ст.615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.01.2025, за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.01.2025, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією майна, належного йому на праві власності, та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк покарання, призначеного за даним вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 04.10.2024 до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1