Справа № 728/1196/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/246/25
Категорія - ч.1 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій з Бахмацьким районним судом Чернігівської області та Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000023 від 19 січня 2024 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та фактично проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який працював водієм ТОВ «Kreiss, на час апеляційного розгляду справи не працює, зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Скасовані арешти, накладені ухвалами слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23.01.2024 року на автомобілі PEUGEOT PARTNER, реєстраційний номер НОМЕР_1 та MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз в сумі 18 174 грн. 72 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 сто тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Питання про долю речових доказів вирішено: автомобіль марки PEUGEOT PARTNER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути потерпілому ОСОБА_8 , як володільцю; автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_6 , як власнику.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 17 січня 2024 року близько 15 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI OUTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на 131 км+922 м автодороги Кіпті - Глухів - Бачівськ, неподалік с. Мости Ніжинського району (Батуринська територіальна громада) Чернігівської області в напрямку м. Глухова Сумської області, при здійсненні маневру обгону трактора марки «МТЗ-82», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачати, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не переконався в безпечності свого маневру, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «PEUGEOT PARTNER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який вже рухався по зустрічній смузі руху в попутному напрямку, здійснюючи маневр обгону його автомобіля. В подальшому автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 відкинуло праворуч і він зіткнувся ще із трактором марки «МТЗ-82», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У результаті дорожньо-транспортної водій автомобіля марки «PEUGEOT PARTNER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців тулуба та закритого перелому дуги 5-го поперекового хребця зліва, які в своєму комплексі відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я строком понад 21 день.

У даній дорожній обстановці ОСОБА_6 порушив вимоги пункт 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), пункт 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) та пункт 14.2а (перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону) Правил дорожнього руху, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з її наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі потерпілий, оскаржуючи вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2024 року та ухвали суду, постановлені в ході судового розгляду, просить змінити вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та задоволеного цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди.

А саме просить суд, призначити ОСОБА_6 , з урахуванням норм ст. 67 КК України та відсутності норм ст. 66 КК України, покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Також стягнути на користь потерпілого ОСОБА_8 1 000 000 гривень моральної шкоди, визнати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (неповнолітніх дітей ОСОБА_8 ) цивільними позивачами та стягнути на користь кожного із них по 250 000 гривень.

Крім того, просить скасувати ухвали суду, що стосуються ОСОБА_13 , призначити їй повторну судово-медичну експертизу, визнати її цивільним позивачем та приєднати до позовної заяви надані матеріали, розглянувши її цивільний позов, при цьому задовольнити заяву про забезпечення позову.

Скасувати ухвалу про зняття арешту з автомобіля обвинуваченого MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , для забезпечення позовних вимог.

Аргументуючи свої вимоги потерпілий ОСОБА_8 стверджує, що оскаржуваний ним вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання є надто м`яким, а тому не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, при цьому стягнутий з обвинуваченого розмір моральної шкоди не відповідає душевним та фізичним стражданням самого потерпілого та його дітей.

Переконаний, що оскільки в процесі судового розгляду не були встановлені всі потерпілі, зокрема ОСОБА_13 , яка перебувала в автомобілі на момент ДТП, що свідчить про неповноту судового розгляду. Заперечуючи висновок експерта №35 від 01.03.2024р. про отримання ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень, вважає, що він отриманий за відсутності повної інформації щодо стану здоров`я ОСОБА_13 , а тому судом безпідставно неодноразово відмовлено у призначенні повторної експертизи стану здоров`я останньої.

Окрім того, за невстановлення усіх потерпілих у кримінальному провадженні, суд першої інстанції, помилково застосував норми ст. 66 КК України, визнавши пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття.

Звертаючи увагу на покарання обвинуваченого, вказує про те, що ОСОБА_6 , ні свою вину, ні завданих збитків не визнавав, а отже, визнав свою вину лише в судових дебатах з метою отримання більш м`якого покарання.

Переконаний, що при ухваленні вироку, суд безпідставно не врахував обтяжуючі покарання обставини, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини, а також значну шкоду здоров`ю людей, майнову шкоду у великому чи особливо великому розмірах.

Також вважає, що судом не враховано кількість допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, а також не враховано, що ОСОБА_6 , як водієм та власником автомобіля, було порушено п.2.10 ПДР, оскільки він не здійснив жодної із дій цього пункту правил після ДТП.

За таких обставин, переконаний, що призначене судом покарання не відповідає фактичним обставинам справи.

Що стосується цивільного позову, то вважає, що судом безпідставно не задоволено цивільний позов у повному обсязі. Так, судом в достатній мірі не було враховано об`єм та тривалість завданих душевних страждань, а також тривалість фізичного болю. Вказані страждання обумовлені також неможливістю повернутися на військову службу, що виключило спілкування з бойовими побратимами, неможливістю займатися улюбленими справами, отримувати додатковий дохід від бджільництва, неможливістю самостійно заробляти кошти, що викликало необхідність здачі речей до ломбарду та отримання грошових позик, сплата відсотків за які ускладнилася через сплату коштів за комунальні послуги в опалювальний сезон, втратою автомобіля, який задовольняв усі побутові потреби. Ці обставини суд недостатньо зрозумів та оцінив. Крім того, переконаний, що суд поза увагою залишив високооплачувану роботу обвинуваченого, а тому сума заявленого потерпілим цивільного позову не призведе для винного до непоправних наслідків.

Окремо звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди на користь неповнолітніх дітей, які постраждали внаслідок дій обвинуваченого. Також районним судом було порушено право на захист цивільних прав потерпілої ОСОБА_13 , яка перебувала в авто під час ДТП, а тому користуючись своїми законними правами подала цивільний позов для його розгляду в межах кримінального провадження, проте така заява ОСОБА_13 про визнання її потерпілою була відхилена, а в долученні цивільного позову було відмовлено, як було відмовлено і у призначенні повторної судово-медичної експертизи, а тому ці ухвали суду, на думку потерпілого ОСОБА_8 , як і ухвала про скасування арешту з автомобіля обвинуваченого, підлягають скасуванню, як незаконні та такі, що порушують законні права ОСОБА_8 та членів його сім`ї.

Заслухавши доповідача, потерпілого, який у повному обсязі підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги потерпілого та вказували, що потерпілий вимагав тільки певну суму морального відшкодування, непомірно високу, якої у обвинуваченого не було, прокурора, який частково погодився з апеляційною скаргою потерпілого в частині скасування арешту на автомобіль обвинуваченого, який просив залишити під арештом до вирішення питання про відшкодування шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на вимоги апеляційної скарги, вирок переглядається у межах доводів потерпілого про необґрунтоване звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та неправильне вирішення цивільних позовів заявлених в інтересах, у тому числі, як він стверджує, наявних інших потерпілих.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги потерпілого про призначення реальної міри покарання є необґрунтованими.

Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, вчинений з необережності, є злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, відношення останнього до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, утриманців не має, працевлаштований, немає негативних характеристик, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину свою визнав повністю, у скоєному розкаявся, заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду потерпілому не відшкодував.

При призначені покарання було встановлено та враховано, як обставину, яка пом`якшує покарання: щире каяття.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому, районним судом встановлено не було.

Усупереч твердженням потерпілого про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання така обставина має місце з урахуванням позиції потерпілого, яка і була враховано судом, та знайшла своє відображення як ході досудового розслідування, так і у ході судового розгляду.

Покликання про встановлення обставин, які обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини, а також значна шкода здоров`ю людей, майнова шкода у великому чи особливо великому розмірах суперечить дослідженим судом матеріалам кримінального провадження.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та у присутності дитини.

Так, обтяжуючі обставини, зазначені в ст.67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

Разом з тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. При цьому тілесних ушкоджень дітям, які б охоплювалися складом інкримінованого особі злочину встановлено не було. Більше того, враховуючи необережну форму вини, як юридичну ознаку злочину, передбаченого ст. 286 КК України, присутність дітей на місці події не охоплювались і не могли охоплюватись умислом обвинуваченого. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання цих обставин такими, що обтяжують покарання, відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України.

Що стосується позиції потерпілого про необхідність визнати обставиною, яка обтяжує покарання завдана майнова шкода у великому чи особливо великому розмірах, то таке покликання апелянта прямо суперечить положенням ч.3 ст. 67 КК України, а тому не потребує детального аналізу в контексті наявних матеріалів справи.

Посилання потерпілого на порушення ОСОБА_6 , як водієм та власником автомобіля п.2.10 Правил дорожнього руху суперечить встановленим обставинам справи, які не заперечувались потерпілим ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду, а відтак, враховуючи бланкетний виклад норми, що передбачає при кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 286 КК України посилання на порушення Правил дорожнього руху, спростовується дослідженими судом доказами та встановленими фактичними обставинами справи, які, у тому числі і потерпілим, не заперечувалися.

З врахуванням всіх встановлених обставин по кримінальному провадженню, особи винуватого, наявності пом`якшуючої та відсутності обтяжуючих обставин, думки потерпілого щодо покарання обвинуваченого, суд вважав, що необхідно призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому застосував щодо нього вимоги ст.ст. 75, 76 КК України та призначив покарання з іспитовим строком.

Апеляційний суд погоджується з прийнятим рішенням та вважає, що районний суд належним чином врахував усі можливі обставини, що пом`якшують покарання, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, як того просить потерпілий, відсутні.

Зокрема, усупереч твердженням апелянта, апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, хоча і не має над ними юридичної переваги.

При цьому, колегія суддів підкреслює, що апеляційна скарга не містить виключних обставин або тих, які не були враховані судом, а тому підстав для зміни вироку суду в цій його частині, апеляційний суд не знаходить.

Стосовно рішення суду щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Положенням ч. 1 ст. 129 КПК передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК).

Цивільні вимоги до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди суд визнає завищеними і належно не обґрунтованими та не підтвердженими доказами. Апеляційний суд підкреслює, що стягнення моральної шкоди не повинно бути засобом збагачення і має відповідати засадам розумності справедливості.

На думку колегії суддів, при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини, що мають значення, та визначив розмір цього відшкодування, який є розумним та відповідає засадам справедливості, виваженості, дійсному обсягу заподіяних потерпілому моральних страждань, переживань та життєвих незручностей внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Пленуму Верховного Суду України передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.

Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Всі обставини на які потерпілий постався як на такі, що посилюють глибину душевних страждань, а саме неможливість повернутися на військову службу, неможливість отримувати додатковий дохід від бджільництва та здача речей до ломбарду, жодним чином не обумовлені діями обвинуваченого чи наслідками вчиненого ним кримінального правопорушення.

Так, відповідно до наданих самим потерпілим документів, з військової служби його було звільнено у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за батьком, інвалідом ІІ групи (витяг з наказу Том №1, а.с. 71), і ці обставини мали місце мінімум за півроку року до дорожньо-транспортної пригоди, а відтак, твердження про те, що саме наслідки у вигляді перелому ребра заважають повернутися на військову службу є такими, що суперечать дійсним обставинам.

Що стосується бджільництва, то заняття таким промислом, відповідно до документів наданих ОСОБА_8 , мало місце за місцем реєстрації у м. Шостка та у 2014-2015 роках, а оскільки родина ОСОБА_8 є внутрішньо переміщеними особами, які на даний час мешкають у Київській області, тому посилання на неможливість займатися бджільництвом саме через отриману в результаті дорожньо-транспортної пригоди травму, також викликає сумнів.

Вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди апеляційний суд дійшов висновку, що моральна шкода, визначена місцевим судом в розмірі ста тисяч гривень за синці тулуба і закритий перелом дуги п`ятого поперекового хребця, з огляду на те, що потерпілий ходив у корсеті, цілком відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілого, характер, обставини скоєного необережного злочину. Один мільйон моральної шкоди як просив потерпілий є надміру завищеним.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно відмовив у проведенні повторної судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_13 та необґрунтовано відмовив приєднати її цивільний позов для розгляду в межах кримінального провадження, що розглядалося судом, не знайшли свого підтвердження.

Органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000023 від 19 січня 2024 року було призначено ряд судово-медичних експертиз щодо встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень щодо всіх учасників дорожньо-транспортної пригоди ( дружини потерпілого та обох доньок), проте, у дружини потерпілого ОСОБА_13 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани спини та гематоми лівої гомілки, у дітей доньок потерпілого: ОСОБА_14 забій правого гомілко- ступневого суглобу, у ОСОБА_15 - забій волосистої частини голови та струс головного мозку, забій лівого плеча та правого колінного суглобу, де були виявлені гематоми.

Перелічені тілесні ушкодження у дружини потерпілого ОСОБА_13 та у доньки ОСОБА_15 відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, у доньки ОСОБА_14 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, без короткочасного розладу здоров`я, такі наслідки не охоплюються кваліфікуючою ознакою складу ч.1 ст. 286 КК України, якою передбачена відповідальність як кримінальна, так і матеріальна, у кримінальному провадженні за заподіяння середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому, колегія суддів підкреслює, що слідчі дії тривали майже п`ять місяців, проте ні потерпілий, ні свідок ОСОБА_13 жодних заперечень щодо неповноти проведеної останній експертизи, отриманих у результаті ДТП тілесних ушкоджень, як слідчому, так і процесуальному прокурору не направляли. Крім того, відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та речових доказів від 06.05.2024 жодних зауважень щодо ознайомлення з вказаними матеріалами потерпілий не зазначав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Обвинувачення висунуте ОСОБА_6 охоплювалося порушенням правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, відтак, підстав призначати додаткову експертизу ступеня тяжкості тілесних ушкоджень свідку ОСОБА_13 у суду не було, що фактично мало наслідком порушення принципу змагальності сторін та фактично свідчило про збирання судом доказів, у тому числі поза межами висунутого обвинувачення.

Слід зазначити, що відповідно до ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Стаття 24 КПК також гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

При цьому заперечення в апеляційній скарзі щодо наявності саме легких тілесних ушкоджень, які виникли у свідка ОСОБА_13 у результаті ДТП, фактично зводяться до незгоди з самим висновком уже в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення на стадії судового розгляду. Проте і в даному випадку потерпілий не зазначає ,в чому полягає порушення проведення вказаної експертизи свідку, а також не надає апеляційному суду інформацію щодо оскарження бездіяльності слідчого з даного питання, шляхом ініціювання слідчому судді розгляду відповідної скарги. Встановлені обставини унеможливлюю як прийняття до розгляду цивільного позову, так і апеляційної скарги свідка ОСОБА_13 , про що було постановлено апеляційним судом ухвалу з детальним викладенням мотивів прийняття такого рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не виключає можливість звернення свідка за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Що стосується забезпечення цивільного позову потерпілого, то колегія суддів виходить з наступного.

За частиною 1 ст. 131, ч. 4 ст. 132 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, де вирішення питання про застосування заходів його забезпечення зобов`язує враховувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Потерпілий наполягає на відшкодування заподіяної шкоди, обвинувачений у зв`язку із засудженням втратив роботу, а тому скасування арешту на його автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з метою забезпечення цивільного позову, є недоцільним, а тому в цій частині апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню, а вирок суду зміні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 , в частині скасування арешту і вирішення долі речових доказів змінити.

Автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , залишити під арештом, який був накладений ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 січня 2024 року ( провадження 1-кс/728/29/24) до вирішення питання про відшкодування потерпілому шкоди.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18