Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 622/335/19

провадження № 51 - 1113 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року,

встановив:

За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 квітня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеним вироком Золочівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та долі речових доказів.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року вирок місцевого суду змінено.

Виключено з вироку посилання місцевого суду на заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про вчинений злочин і висновок судово-медичної експертизи №12/7/89-зл18 від 11 березня 2019 року як на докази винуватості ОСОБА_6 .

Призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Золочівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 14 років.

В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.

Не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду захисник ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження (01 квітня 2025 року) звернулася із касаційною скаргою, у якій просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження вищевказаного судового рішення.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що вона підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК ) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Крім того, правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому, це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

У касаційній скарзі захисник, порушуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, стверджує про те, що встановлений законом трьох місячний строк нею пропущений з поважних причин, оскільки судом апеляційної інстанції 24 грудня 2024 року за результатом розгляду справи було проголошено лише вступну та резолютивну частину, а повний текст ухвали апеляційного суду їй було направлено 03 січня 2025 року.

Так, як убачається з ухвали Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року, вона була проголошена в присутності засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 . При цьому, захисник ОСОБА_4 звернулась із касаційною скаргою 01 квітня 2025 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що згідно приписів ч. 2 ст. 426 КПК строк на касаційне оскарження для захисника обраховується з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції і цей строк для захисника жодним чином не пов`язаний з отриманням повного тексту копії оскаржуваного судового рішення.

Зважаючи на наведене, а також враховуючи те, що жодних об`єктивних причин пропуску строку, які б касаційний суд міг визнати поважними, у поданій касаційній скарзі не наведено, підстав для поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст.429 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_5 .

Повернути касаційну скаргу захиснику ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3