У Х В А Л А

про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності

та закриття кримінального провадження

13.01.2025 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бар клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 190 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Барського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000666 від 04.07.2018 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України.

До суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 19.11.2024 року та клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 від 15.12.2024 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої частинами 2 та 3 статті 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

В провадженні Барського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000666 від 04.07.2018 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України).

До суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 19.11.2024 року та окремо клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 від 15.12.2024 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої частинами 2 та 3 статті 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Обвинувачений в судовому засіданні подане клопотання підтримав, підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити, зауваживши, що винуватість у вчиненні інкримінованих йому діяння не визнає, однак наполягає на вирішенні поданого клопотання.

Адвокат ОСОБА_5 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити з мотивів викладених у поданих клопотань.

Прокурор проти задоволення заявленого клопотання не заперечував щодо закриття кримінального провадження в частині вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України, який було вчинено останнім 15.02.2019 року та заперечував проти закриття кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення 02.04.2019 року дії ОСОБА_4 кваліфіковані як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненому повторно у великих розмірах та КК України зазнав змін, тому на даний час дії ОСОБА_4 правильно кваліфікувати за ч. 4 ст. 190 КК України, а такий злочин відноситься до тяжких відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, а звільнення від кримінальної відповідальності за п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України може наставати за спливом десяти років.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Частиною четвертою статті 286 КПК України регламентовано, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої статті 285 КПК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 у вину інкримінуються діяння у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України 15.02.2019 року по АДРЕСА_1 . Додатково, у вину інкримінуються діяння вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України 02.04.2019 року та місцем вчинення є АДРЕСА_2 .

При цьому зі змісту частини третьої статті 26 КПК випливає, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Саме тому суд вважає, що правова оцінка поданого захисником клопотання має бути надана лише в межах тих питань, які ініційовані у цьому клопотанні та клопотанні обвинуваченого.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України (далі ВСУ) у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005) зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК, а саме у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

У абзаці п`ятому пункту 2 наведеної Постанови від 23.12.2005 зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

У постанові від 12.11.2019 (справа №566/554/16-к) Верховний Суд (далі ВС) звернув увагу на те, що незалежно від визнання вини особа звільняється у зв`язку із закінченням строків давності від кримінальної відповідальності, а не від покарання. Визнання винуватості під час розгляду клопотання не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК.

У постанові від 29.07.2021 (справа № 552/5595/18) ВС зауважив, що невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження щодо такого звільнення, якщо: є згода цих осіб на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках; суд роз`яснив їм суть підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження.

Згідно зі статтями 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є: наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Тому, як зауважив ВС, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження щодо такого звільнення, якщо є згода цих осіб на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, а також за умови, що суд роз`яснив їм суть підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо заявленого стороною захисту клопотання, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Інкриміновані ОСОБА_4 діяння, клопотання про звільнення від яких суд вирішує, були вчинені 15.02.2019 року та 02.04.2019 року.

Інкриміновані у вину діяння за ч. 2 ст. 190 К України відносяться до нетяжкого злочину на підставі частини 4 статті 12 КК України.

Інкриміновані у вину діяння за ч. 3 ст. 190 КК України, станом на 02.04.2019 року в редакції закону від 11.01.2019 року (наступні зміни КК України зазнав 19.05.2019 року) відносяться до тяжкого злочину на підставі частини 5 статті 12 КК України.

Враховуючи санкцію частини 3 статті 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненому повторно у великих розмірах, що діяла станом на 02.04.2019 року та станом на час ухвалення судового рішення ч. 4 статті 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненому повторно у великих розмірах, передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а згідно п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України підставами звільнення від кримінальної відповідальності є строк десять років, тому на час розгляду клопотання такий строк не сплинув.

Враховуючи викладене, вважаю не прийнятною та помилковою позицію сторони захисту щодо застосування норми ч. 3 та ч. 4 статті 5 КК України, які передбачають, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 2617-VIII), зокрема, до КК внесені зміни, у тому числі й до положень кримінального закону щодо строків давності. Окрім змін у термінології внесені зазначеним Законом зміни суті питання щодо строків давності не стосуються.

Відповідно до частини третьої статті 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, суд вважає, що під час вирішення питань, які ініційовані у клопотанні сторони захисту необхідно керуватися саме приписами кримінального закону, який чинний на час вирішення зазначеного клопотання сторони захисту.

Поряд з цим, діяння, які інкриміновані ОСОБА_4 як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненому повторно у великих розмірах, станом на дату вчинення кримінального правопорушення 02.04.2019 року та станом на дату ухвалення судового рішення відносяться до категорії тяжких злочинів та КК України будь-яких змін щодо санкції правопорушення не зазнав, а лише була зміна нумерації частин статті 190 КК України, тобто не відбулось законодавчих змін, які б пом`якшували кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшували становище особи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Системне тлумачення ст. 49 КК України вказує на імперативність цієї норми кримінального закону, а тому суд, встановивши наявність підстав для застосування положень зазначеної статті, зобов`язаний закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

З наданих суду матеріалів убачається, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальні правопорушення мали місце 15.02.2019 року та 02.04.2019 року, тобто на час розгляду кримінального провадження судом минуло понад п`яти років з дня вчинення останнього кримінального правопорушення. Отже, підставою для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності є настання певної події, а саме закінчення строків давності на час розгляду кримінального провадження судом.

Вирішуючи питання щодо наявності умов для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності суд враховує таке.

Як вже суд зазначив вище, сторона обвинувачення під час досудового розслідування дійшла до переконання, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати, зокрема, за частиною другою статті 190 та частиною третьої статті 190 КК України (в редакції закону станом на 02.04.2019 року).

Суд вже зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що ВС в ухвалі від 13.06.2019 (справа № 322/5602/13-к) зазначив, що застосування положень кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності для суду є обов`язковими. Тобто положення статті 49 КК носять імперативний характер та у разі встановлення судом закінчення цього строку безпідставної відмови у звільненні від відповідальності процесуальним законом не передбачено, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду, наполягаючи на завершенні розгляду пред`явленого обвинувачення винній особі в загальному порядку.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Аналогічний висновок зроблений ВС і у постанові від 29.05.2019 (справа № 287/359/14-к) та постанові від 19.11.2019 (справа № 345/2618/16-к).

При цьому у постанові від 19.11.2019 ВС додатково зауважив, що пунктом 1 частини другої статті 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд вже зазначив вище, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені частиною першою статті 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у частині першій статті 49 КК строків не вчинила нового кримінального правопорушення.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених частиною першою статті 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Про обов`язок суду вирішити питання про звільнення особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності відповідних умов та підстав зазначив ВС і у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к).

При цьому, суд дослідив в ході судового розгляду Повний витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсний з 19.10.2023 до 19.10.2025 року. Так, у кримінальному провадженні №0000367 від 25.07.2019 року повідомлено про підозру 28.05.2020 року за ч. 2 ст. 190 КК України, 10.09.2020 року направлено до суду з обвинувальним актом. Відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні.

Згідно інформації Барського районного суду у справі №125/304/24 здійснюється судовий розгляд кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000367 від 25.07.2019 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні 23.07.2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Судове засідання у справі призначене 16.01.2025 року. Обвинувальний вирок суду за даним обвинуваченням відсутній.

Суд зазначив наступне, пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду. Як суд встановив вище, обвинувальний вирок за цим обвинуваченням відсутній.

Ураховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновків, що оскільки на момент розгляду даного клопотання судом, питання про застосування до ОСОБА_6 положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, вирок відносно якого за ч. 2 ст. 190 КК України в межах кримінального провадження за №0000367 від 25.07.2019 року ухвалено не було, то підстав для переривання перебігу строків давності у суду не існує, та з дати вчинення інкримінованого у вину кримінального правопорушення теж минув строк 5 років.

Підстави до звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за вищевикладених підстав знайшли своє підтвердження так само у рішенні Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 03.06.2021 року у справі № 344/7812/16-к провадження №51-6207 км 20.

При цьому, навіть якщо розглядати питання про звільнення від кримінальної відповідальності з урахуванням вимог ч. 3 ст. 49 КК України, датою останнього вчиненого злочину є 23.07.2019 року, тобто момент перебігу обчислення і застосування строків давності становить 5 років.

Якщо особа вчинила новий злочин (за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років), строк давності переривається тобто починає обчислюватися спочатку (ч. 3 ст. 49 КК).

На переконання Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121/20 (провадження № 13-26кс22) реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

За таких обставин, на переконання суду, у разі звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000666 від 04.07.2018 року, в частині вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення 15.02.2019 року передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не буде допущено порушень норм матеріального та процесуального права.

Отже, зважаючи на ту обставину, що строк, передбачений пунктом 3 частини першої статті 49 КК України сплинув 15.02.2024, 02.04.2024 року та востаннє 23.07.2024 року, обвинувачений проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності не заперечує, інші правові застереження, які б свідчили про неможливість такого звільнення, в судовому засіданні встановлені не були, тому суд дійшов до переконання, що клопотання сторони захисту слід задовольнити частково.

Крім того, 19 грудня 2023 року Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №378/1005/20 залишив без задоволення касаційні скарги потерпілих і прокурора, які наполягали на вирішенні цивільних позовів у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (постанова від 10 серпня 2021 р. у справі № 161/694/20).

Тому в разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

1. Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 3 частини першої статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності вчинення кримінального правопорушення 15.02.2019 року.

2. Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000666 від 04.07.2018 року, закрити відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України на підставі ст. 44, 49 КК України.

3. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

4. Продовжити судовий розгляд кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000666 від 04.07.2018 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з моменту проголошення ухвали суду через Барський районний суд Вінницької області.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 14.01.2025 о 08.00 год.

Суддя: