1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2778/25 1-кс/335/1021/2025
28 березня 2025 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , в присутності заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Запорізької обласної прокуратури щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення,
26.03.2025 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла вказана скарга, подана в порядку ст. 303 КПК України, в якій порушується питання про покладення на уповноважену особу Запорізької обласної прокуратури внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 , поданою ним 18.02.2025 до Запорізької обласної прокуратури щодо протиправних дій адвоката ОСОБА_4 .
В судовому засіданні з розгляду скарги ОСОБА_3 пояснив, що 18.02.2025 він подав до Запорізької обласної прокуратури заяву про вчинення адвокатом ОСОБА_4 кримінального правопорушення у виді порушення права на захист. Причиною подання такої заяви було те, що адвокат ОСОБА_4 , будучи наданим ОСОБА_3 в порядку надання безоплатної вторинної правової допомоги для захисту в межах кримінального провадження, що перебуває на розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, неналежним чином здійснював свої обов`язки. Зокрема, після призначення адвокат ОСОБА_4 жодного разу не з`явився на побачення з ОСОБА_3 , який перебуває в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», правову позицію з підзахисним не узгоджував і взагалі не спілкувався з ним. Незважаючи на це, адвокат ОСОБА_4 брав участь у розгляді Ленінським районним судом м. Запоріжжя питання щодо продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, де активних дій щодо захисту ОСОБА_3 не вживав, обмежившись підтриманням думки обвинуваченого. В подальшому ОСОБА_3 заявляв про відмову від цього захисника, яка не була прийнята судом, після чого адвокат ОСОБА_4 протягом певного часу продовжував бути захисником ОСОБА_3 фактично попри бажання останнього. В таких діях ОСОБА_3 вбачає ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 374 КК України, а також заявник вважає, що адвокат ОСОБА_4 був у зговорі із стороною обвинувачення щодо його позбавлення можливості користуватись якісним правовим захистом.
Прокурор Запорізької обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд скарги без його участі. Одночасно надав копії документів щодо отримання скарги ОСОБА_3 та скерування її за належністю до Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя для прийняття рішення у встановленому законом порядку. У зв`язку з цим просив у задоволенні скарги відмовити.
Заслухавши пояснення заявника і матеріали скарги, слідчий суддя не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.
Положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини 2 статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1 КК України для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.
Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 11 КК України).
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян до кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.
Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).
Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.
Проте, така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.
Так, до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 та 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).
Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною в Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення, і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.
Такий висновок відповідає і Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 від 17 червня 2020 року, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.
Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.
Відповідно до висновку, який викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 30.09.2021 прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.
Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.
Тобто, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.
На переконання слідчого судді, вказані висновки повною мірою стосуються й скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Запорізької обласної прокуратури.
Так, заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення, подана ним до Запорізької обласної прокуратури 18.02.2025, дослівно виглядала так (мовою оригіналу): «Заявление о преступлении. Рассмотреть в соответствии с ост. 214 УПК Украины. Хочу заявить, что адвокат ЦБПП ОСОБА_6 18.02.205 нарушил мое право на защиту в судебном заседании Ленинского суда, незаконно участвовал в заседании после заявленного ему отказа и недоверия, содействует ложному обвинению, и своим навязанным присутствием лишает меня права на качественную юридическую и правовую помощь, что значительно усугубляет мое положение. О принятом решении прошу уведомить меня в установленный законом строк в соответствии со ст. 214 УПК Украины».
Очевидним є те, що обставини, повідомлені ОСОБА_3 у вказаній заяві, містять абстрактний, узагальнений, неконкретизований характер, не містять достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність ознак об`єктивної сторони певного кримінального правопорушення, передбаченого КК України.
Слідчий суддя в даному випадку не може виконувати абсолютно формальну функцію судового примусу уповноважених осіб вносити до ЄРДР всі без виключення заяви і повідомлення, які ними отримуються.
Відтак, така заява не може бути підставою для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.
Обставини, які ОСОБА_3 виклав в судовому засіданні під час розгляду скарги, слідчий суддя до уваги не бере, оскільки вони не були викладені у самій заяві і не можуть вплинути на оцінку дій уповноваженої особи Запорізької обласної прокуратури. Більше того, з пояснень ОСОБА_3 випливає, що його заява про відмову від адвоката ОСОБА_4 не була прийнята судом, що розглядає кримінальне провадження, що вказує на те, що адвокат ОСОБА_4 лише виконував свою функцію захисника і відповідну ухвалу суду.
Разом з цим слідчий суддя вважає за необхідне за зауважити, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 374 КК України, полягає у недопущенні чи ненаданні своєчасно захисника, а також іншому грубому порушенні права підозрюваного, обвинуваченого на захист, а суб`єктом цього діяння може бути слідчий, дізнавач, прокурор або суддя.
Заява ОСОБА_3 від 18.02.2025 не містила жодної обставини, яка вказувала б на ознаки такого кримінального правопорушення, оскільки стосувалась поведінки лише адвоката ОСОБА_7 .
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Запорізької обласної прокуратури щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 18.02.2025, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали оголошений о 09 год. 30 хв. 01.04.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1