Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1962/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/175/25
Категорія ч.4 ст.152 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

законного представника

потерпілої: ОСОБА_9 ,

потерпілої: ОСОБА_10 ,

представника потерпілої: ОСОБА_11 ,

прокурорів: ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянула у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000152 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2023 року , яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Чернявка Ружинського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- за ч. 4 ст. 152 КК України на 12 (дванадцять) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили, тобто по 21 лютого 2024 року включно, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання останнього в порядку виконання вироку.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 серпня 2022 року на мобільний телефон марки «Huawei» модель «P20 Lite» ІMEI 1 - НОМЕР_1 , ІMEI 2 - НОМЕР_2 з двома сім-картками: оператора мобільного зв`язку «лайфселл» - НОМЕР_3 та оператора мобільного зв`язку «Київстар» - НОМЕР_4 ; підковдру в сині квіти, простирадло та дві наволочки; автомобіль «CHERY AMULET» синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Речові докази: мобільний телефон марки «Huawei» модель «P20 Lite» ІMEI 1 - НОМЕР_1 , ІMEI 2 - НОМЕР_2 з двома сім-картками: оператора мобільного зв`язку «лайфселл» - НОМЕР_3 та оператора мобільного зв`язку «Київстар» - НОМЕР_4 , які зберігаються у кабінеті № 36 ВП № 3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ухвалено - повернути ОСОБА_7 ; підковдра в сині квіти, простирадло та дві наволочки, що упаковані в три окремі паперові конверти НПУ СУ та знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити; автомобіль «CHERY AMULET» синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 та ключі запалення до вказаного вище автомобіля, свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_6 та дві довіреності: - серії НСА № 070496 та НPP № 681614, які знаходяться на майданчику затриманих транспортних засобів ВП № 3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області - повернути ОСОБА_7 .

Ухвалено включити інформацію про ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку, 30 липня 2022 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_7 на своєму автомобілі марки CHERY AMULET реєстраційний номер НОМЕР_5 , рухався по вулиці Вокзальній в м. Радомишль Радомишльської територіальної громади Житомирського району Житомирської області. В цей час на перехресті вулиць Вокзальна та 40 років Перемоги він побачив малолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і у нього виник умисел на вчинення стосовно неї дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло із особою, яка не досягла чотирнадцяти років з використанням геніталій.

З цією метою ОСОБА_7 запропонував малолітній ОСОБА_10 підвезти її і коли остання сіла в автомобіль, ОСОБА_7 , відвіз її до будинку ОСОБА_14 , який розташований по АДРЕСА_2 , де діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з використанням геніталій, достовірно знаючи, що остання є малолітньою, використовуючи свою фізичну перевагу та безпорадний стан потерпілої, умисно задовольнив власні статеві пристрасті без добровільної згоди ОСОБА_10 у вигляді вагінального проникнення у тіло малолітньої, яка не досягла статевої зрілості, використовуючи геніталії, заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді розриву дівочої пліви.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, постановити виправдувальний вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України.

Також просить:

- дослідити докази та надати їм оцінку;

-поновити строк для надання доказів, долучити до матеріалів справи та дослідити Акт судово-медичного дослідження (обстеження) крові щодо ОСОБА_14 ;

-призначити судову молекулярно-генетичну експертизу з урахуванням збігу групи крові потерпілої та свідка ОСОБА_14 ;

-допитати у якості свідка ОСОБА_15

- визнати недопустимими висновок експерта №1452, висновки судово-психіатричних експертиз №271-2022 від 06.09.2022, №264-2022 від 30.08.2022.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи кримінального провадження, містять істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а розгляд кримінального провадження проведено не повно.

Зазначає, що висновок експерта №945 від 01.09.2022 судової імунологічної експертизи, яким було досліджено кров у вирізці з підковдри вилученої за місцем вчинення злочину є сумнівним, оскільки відповідно до вказаного висновку походження виявлених антигенів А і Н на вказаному об`єкті можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві такі антигени, якою може бути потерпіла.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , яка є власницею будинку, де вилучено півковдру в свої поясненнях зазначала, що виявлені залишки крові належать їй, мала інтимні стосунки з обвинуваченим, а тому чоловічі сліди сперми могли залишитись на постільній білизні.

Вказує, що під час підготовки до подання апеляційної скарги на адвокатський запит свідок ОСОБА_14 надала акт судово-медичного дослідження крові №48 від 19.05.2023, відповідно до якого, можна з однаковою ймовірністю припустити, що кров виявлена на півковдрі належить ОСОБА_14 .

За вказаних обставинах, вважає за необхідним дослідити акт судово-медичного дослідження(обстеження) крові ОСОБА_14 №48.

Крім того, слідством залишено поза увагою і те, що зазначена кров може належати і доньці ОСОБА_14 - ОСОБА_16 , яка була допитана в якості свідка.

Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого було призначено молекулярно-генетичну експертизу від 29.09.2022 року, проте в матеріалах справи відсутні такі висновки, що свідчить про відсутність доказу належності виявлених на вирізці із наволочки сперматозоїдів обвинуваченому та непричетність обвинуваченого до скоєного злочину.

Стверджує, що висновок експерта №1452 за результатами проведення судового-медичного обстеження потерпілої є недопустимим доказом, з огляду на те, що акт судового-медичного обстеження від 22.08.2022 року, який був взятий експертом за основу, в суді першої інстанції не досліджувався та в матеріалах справи відсутній. В матеріалах справи відсутня й інша медична документація потерпілої.

На переконання сторони захисту, відсутність документів про направлення потерпілої на проведення судово-медичного обстеження, а також недотримання порядку збирання доказів передбачених ст. 93 КПК України залучених для проведення експертизи, ставить під сумнів допустимість як доказу Акт судово- медичного обстеження потерпілої.

Враховуючи доктрину «Плодів отруйного дерева», а зокрема використання акту судово-медичного обстеження потерпілої, який є недопустимим доказом також є недопустимими доказами висновок експерта №1452, висновки судово-психіатричних експертиз №271-2022 від 06.09.2022, №264-2022 від 30.08.2022.

Крім того, під час складання висновків судово - психіатричних експертиз, експерт керувався показами обвинуваченого, які він надавав будучи допитаним як свідок, що в силу п.1 ч. 3 ст. 87 КПК України дає підстави для визнання зазначених висновків експерта недопустимими доказами.

Зазначає, що зібрані докази також не відкривалися стороні захисту та обвинуваченому відповідно до вимог ст. 290 КПК України, що також свідчить про їх недопустимість.

Стверджує, що суд у свої висновках посилаючись на покази потерпілої вказав, що злочин було скоєно 30.07.2022, проте обвинувачений зазначав, що перебував у будинку з потерпілою 15.07.2022. Зазначені обставини слідством та судом не перевірено.

Вказує, що під час підготовки до подання апеляційної скарги стороні захисту стало відомо про свідка ОСОБА_15 , яка в ході розмови з обвинуваченим нагадала, що 30.07.2022, ОСОБА_7 цілий день ремонтував у неї паркан.

У зв`язку із встановленими обставинами, вважає, що за доцільним допитати свідка ОСОБА_15 в суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що суд в основу обвинувачення поклав показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , проте їх показання щодо дати заподіяння потерпілій ушкоджень є суперечливими із висновком експерта №1452.

Стверджує, що текст копії вироку врученої обвинуваченому не відповідає тексту вироку, який знаходиться в матеріалах справи, що також є підставою для скасування рішення суду.

Окрім того, вирок суду не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки потерпіла в своїх показаннях не вказувала в якому селі відбувалися події, проте судом зазначено, що потерпіла зазначала, що приїхала з обвинуваченим у будинок, який розташований у с. Велика Рача.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_20 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, дослідити в судовому засіданні направлення слідчого від 22.08.2022 року видане потерпілій для проходження судового-медичного обстеження та дослідити акт судового- медичного обстеження від 23.08.2022 року №1425.

Вважає, що вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими судом доказами, які є належними, допустимими, достовірними.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення скарги, заперечення потерпілої та в її інтересах законного представника, представника потерпілої, частково передослідивши докази та дослідивши докази, які не були досліджені судом першої інстанції, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 за ч.4 ст.152 КК України. що полягали у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з використанням геніталій, обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.

За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції, частково повторно дослідивши докази, дослідивши нові докази за клопотанням захисту та сторони обвинувачення погоджується з висновками суду першої інстанції, що стосуються доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Також, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові суду від 09 листопада 2021 року (справа №281/128/19, провадження № 51-4536км19), відповідно до якої доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції своєї вини не визнав

пояснив, що злочин не вчиняв. Зазначив, що знайомий з потерпілою ОСОБА_10 , йому відомо про вік останньої - 12-13 років, знає батьків ОСОБА_10 . Спілкуватись з потерпілою почав тому, що вона дружить з його дітьми, він допомагав ОСОБА_10 , давав кошти на їжу. Стосовно події, яка сталась 30 липня 2022 року пояснити нічого не зміг. Зазначив, що 15 липня 2022 року їхав на роботу та зустрів ОСОБА_10 , в центрі села Борщів, вона каталась на роликах та попросилася поїхати з ним. Він з ОСОБА_10 приїхали до будинку ОСОБА_14 , де він працював, попили чаю, потім він переодягнувся та почав ремонтувати стелю, ОСОБА_10 в цей час дивилась телевізор. Близько 15:00 години у нього закінчились «саморізи» і вони з ОСОБА_10 поїхали додому. ОСОБА_7 пояснив, що жодних дій сексуального характеру до потерпілої не вчиняв.

Вказав, що йому відомо, що ОСОБА_10 вживала спиртні напої з чоловіком своєї сестри, тому, ймовірно, вирішила його оговорити.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку, спростував вказані показання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Так, допитана в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 30 липня 2022 року у суботу йшла додому з церкви, яка знаходиться у м. Радомишль. По дорозі зустріла ОСОБА_7 , який є її сусідом та їхав на автомобілі. Він зупинився та запропонував підвезти її, вона сіла в автомобіль, після чого обвинувачений закрив двері автомобіля та поїхав у другий бік. Приїхали в село Велика Рача, під`їхали до будинку, в якому ОСОБА_10 була вперше, ОСОБА_7 пояснив їй, що робить там ремонт, потім силою затягнув її до будинку і поклав на ліжко, силою роздягнув, роздівся сам, почав до неї торкатись, до грудей і до статевих органів, цілував, ліг зверху та здійснив статевий акт, який тривав близько 15-20 хвилин, їй було дуже боляче. Після цього, обвинувачений близько 22:00 години завіз її додому у с. Борщів та погрожував, щоб нікому не розповідала. Вдома побачила кров на своїй білизні, чи була кров на постілі не бачила. Представникам служби у справах дітей про подію розповіла тоді, коли потрапила до лікарні. Проживала зі своїми рідними батьками коли ОСОБА_7 її зґвалтував, на разі проживає у прийомній сім`ї.

При проведенні слідчого експерименту 22.08.2022 ОСОБА_10 , повідомляла аналогічні обставини, вказала на будинок куди привіз її Олішанський, розташований по АДРЕСА_2 . Також, в деталях повідомила, де поставив обвинувачений автомобіль, де взяв ключ щоб відкрити двері, вказала на кімнату та ліжко, де ОСОБА_7 ґвалтував її, відтворивши обставини вчинення відносно неї злочину. Окрім цього, в ході проведення слідчого експерименту малолітня потерпіла зазначила, що під час статевого акту ОСОБА_7 наказав їй потерпіти, а потім пригрозив їй, щоб вона нікому нерозповідала.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_10 , підтвердила свої показання, уточнила, що помилилася в назві населеного пункту, але детально повідомила про обставини вчинення злочину, які можуть бути відомі лише особі, яка була учасником цих подій. Також, пояснила, що не мала статевих стосунків ні з ким іншим, в цей період вживала алкоголь, оскільки була без батьківського піклування, попала під негативний вплив інших дорослих, а тому 21.08.22 р. потрапила з алкогольним отруєнням без свідомості до лікарні, а 22.08.22 р. про зґвалтування розповіла, представникам служби у справах дітей, родичам та поліції.

Зазначені показання потерпілої є послідовними та узгоджуються з іншими доказами.

Згідно рапорту працівника поліції від 21.08.2022 до чергової частини відділення №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від чергового лікаря надійшло повідомлення про те, що до приймального відділення КНП «Радомишльська лікарня Радомишльської міської ради» поступила неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Борщів Радомишльської територіальної громади Житомирського району Житомирської області з алкогольним отруєнням.

Після надання неповнолітній медичної допомоги, 22.08.2022 року ОСОБА_10 в ході спілкування, повідомила, що в серпні 2022 року, близько двох неділь тому, застосовуючи фізичне та психологічне насильство, її сусід ОСОБА_21 (прізвище першої дружини, в дійсності ОСОБА_22 ) зґвалтував її. Про даний факт вона нікого не повідомляла ( т.1 а.п. 129)

Згідно висновку судової медичної експертизи № 1452 від 26.08.2022, на тілі малолітньої ОСОБА_10 будь яких видимих тілесних ушкоджень та їх слідів не виявлено, також не виявлено будь яких слідів в ділянці зовнішніх статевих органів та анального отвору, з внутрішньої сторони стегон, які б свідчили про насильницьке розведення ніг.

Встановлено розрив дівочої пліви у малолітньої ОСОБА_10 відповідно цифрі «5» циферблату годинника, який міг виникнути від дії твердого тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким може бути палець, статевий член тощо. Вказане ушкодження виникло в термін більше ніж 3 тижні до часу освідування потерпілої, не виключено у липні 2022 року.

Відповідно до висновку № 944 від 01.09.2022 судової імунологічної експертизи, на вирізці із наволочки, вилученої з будинку по АДРЕСА_2 виявлено сперматозоїди. Групова належність сперми експертизою не встановлена.

Свідок ОСОБА_23 , пояснив, що є батьком потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_7 є його родичем, про факт насильства дізнався тоді, коли донька вже була в лікарні, коли сталась подія не пам`ятає, позбавлений батьківських прав, не проживає із донькою близько року, забрав доньку на возі в стані алкогольного сп`яніння біля річки, оскільки йому повідомили, що вона там лежить, викликали швидку допомогу та повезли до лікарні.

Свідок ОСОБА_19 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_10 , позбавлена батьківських прав, повідомила, що їй відомо, що ОСОБА_23 , який є її чоловіком, віз дочку на возі в стані алкогольного сп`яніння, оскільки її знайшли біля річки, її штани були в крові, вони викликали швидку допомогу, ОСОБА_10 забрали і повезли до лікарні.

Свідок ОСОБА_17 , яка є рідною сестрою ОСОБА_10 , пояснила, що знає обвинуваченого ОСОБА_7 , його дружина є її тіткою. Їй відомо, що ОСОБА_10 забрала швидка допомога, через деякий час вона повідомила, що її зґвалтували. ОСОБА_7 просив потерпілу забрати заяву, обіцяв дати їй десять тисяч гривень, подарувати телефон і зробити ремонт.

Свідок ОСОБА_18 , пояснила, що знає обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_10 є її племінницею. Коли вона приходила в лікарню до племінниці та повідомила, що ОСОБА_7 її зґвалтував.

Про обставини зґвалтування вона дізналася від другої племінниці.

Законний представник потерпілої ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_10 потрапила до неї в кінці листопада 2022 року, вже після вчинення злочину, на цю тему вони не спілкувались, служба у справах дітей повідомила її, що дитину зґвалтували. ОСОБА_10 , в деталях не розповідала про зґвалтування, просто сказала, що таке сталось, емоції переповнюють, залишилась травма на все життя. ОСОБА_10 товариська, добра, гарно навчається, допомагає у побуті, вказана подія наклала на неї негативний вплив, проте на разі вона має родину, оточена турботою, просила суворо покарати ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_14 , пояснила, що зустрічалась з обвинуваченим ОСОБА_7 , вони підтримували близькі інтимні стосунки, 29 червня 2022 року поїхала до Чехії, а він робив ремонт у її будинку. ОСОБА_14 повідомила, їй стало відомо про подію тоді, коли їй зателефонувала донька та повідомила, що приїжджала поліція, проводили обшуки, вилучили півковдру, на якій були сліди місячних та сліди сперми і вона не встигла її випрати, про що вона повідомила працівників поліції, однак її ніхто не слухав.

Свідок ОСОБА_24 , пояснила, що її мати у 2021 році проживала із обвинуваченим у АДРЕСА_2 . Після того як розпочалась війна мати виїхала до Чехії. Обвинувачений проживав у себе вдома, а вона проживала у АДРЕСА_2 , до якого ОСОБА_7 мав доступ, оскільки робив там ремонт.

Згідно висновку судової психіатричної експертизи № 264-2022 від 30.08.2022, малолітня ОСОБА_10 на момент вчинення злочину та на даний час виявляє клінічні ознаки змішаного розладу поведінки та емоцій, який зазвичай починається в дитячому та підлітковому віці. Виходячи з рівня розумового розвитку, індивідуально - психологічних властивостей та емоційного стану, малолітня ОСОБА_10 здатна правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні та давати про них відповідні показання, здатна правильно розуміти характер скоєних відносно неї дій, проте не здатна розуміти значення скоєних відносно неї дій, не могла чинити опір. Малолітня ОСОБА_10 не виявляє схильність до вираженого фантазування, підвищеного навіювання, високої підкори впливу з боку оточуючих, що суттєво могло вплинути на її показання

Відповідно до висновку судової психіатричної експертизи № 271-2022 від 06.09.2022, ОСОБА_7 в період часу, до якого відноситься інкримінований йому вчинок, будь-якими психічними захворюваннями не страждав, в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. В момент скоєння злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, ознак розумового відставання не виявляє, по своєму психічному стану не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.

ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки органічного розладу особистості змішаного генезу у вигляді жвавості емоційних реакцій, напруженості, демонстративності, вільності, егоцентризму, вивертливості, легковажності, зниження вольової регуляції поведінки, намагання показати себе з кращого боку. Інтелект відповідає віку та образу життя.

Оцінивши в сукупності вказані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 152 КК України, а саме у зґвалтуванні, тобто вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло особи, яка не досягла 14 років, незалежно від її добровільної згоди.

Зокрема, суд першої інстанції надав оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначивши, що доводи останнього про його невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину є обраним способом захисту і зводяться до прагнення ОСОБА_7 уникнути відповідальності та покарання за скоєне кримінальне правопорушення.

З наданих ОСОБА_7 суду показань та пояснень в апеляційному суді слідує, що обвинувачений знав, що потерпіла була малолітньою, не заперечував факт того, що привіз малолітню дитину (12 років), в інший населений пункт, в чужий будинок де був наодинці з потерпілою тривалий час, в тому числі вказав, що потерпіла лежала на ліжку.

Про те, обвинувачений не зміг переконливо пояснити такі дії по відношенню до чужої дитини, в той час коли його сім`я повернулася з- за кордону і його діти з якими дружила потерпіла, а також дружина перебували вдома в м. Радомишль, однак він чому повіз малолітню дівчинку до чужого будинку, розташованого в іншому населеному пункті, де він залишився на одинці з малолітньою. Не зміг обвинувачений пояснити, чому потерпіла вказала саме на нього, як на особу, яка вчинила її зґвалтування, хоча за твердженнями обвинуваченого він завжди їй допомагав, а навпаки під час судового розгляду, намагався її скомпрометувати, вказуючи на неправильний спосіб життя потерпілої, зловживання алкоголем.

Разом з тим, суд першої інстанції підкреслив, що допитана потерпіла переконливо повідомила про обставини за яких вона потрапила до будинку та які незаконні дії по відношенню до неї вчиняв там обвинувачений.

ОСОБА_10 , вказала і чому тривалий час не повідомляла про зґвалтування, оскільки обвинувачений просив нікому не говорити: « покине жінка, забере дітей, а він сяде у тюрму», що є зрозумілим, враховуючи те, що вона дружила з його дітьми, жила по сусідству, а дружина обвинуваченого є її родичкою, а відповідно вона була під впливом цього середовища та була від нього залежною і повідомила про це лише у лікарні, коли вже це не можна було приховати і її передавали у прийомну сім`ю.

Такі показання потерпілої узгоджуються з повідомленою інформацією працівникам поліції, показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та підтверджуються висновком СМЕ, відповідно до якого розрив дівочої пліви у потерпілої виник в термін більше ніж 3 тижні до часу освідування потерпілої, що узгоджується з датою повідомленою потерпілою - 30.07.2022 року та спростовує версію сторони захисту про те, що потерпілу міг зґвалтувати хтось інший через зловживання нею алкоголем та перебування в непритомному стані.

Зазначене лише свідчить, що обвинувачений розраховував на вразливе становище потерпілої, яка була позбавлена батьківського спілкування та не могла себе захистити і лише коли відчула, що вона комусь потрібна повідомила про вчинення злочину.

Показання потерпілої, надані в суді першої інстанції та свідків висловлені ними у судовому засіданні, є послідовними, переконливими, оскільки вони повністю узгоджуються між собою, а також узгоджуються і з іншими доказами у справі.

Посилання захисника обвинуваченого, в апеляційній скарзі на те, що показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 є суперечливими з висновком експерта № 1452 колегія суддів оцінює критично та вважає їх необ`єктивними, вони зводяться до власної оцінки захисником зробленої на користь обвинуваченого.

При постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, які є належними та допустимими, у своїй сукупності вони доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови ККС ВС від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, 15.04.2020 у справі №199/3295/17, від 13.03.2019 у справі № 545/1642/15-к, від 21.02.2018 у справі №701/613/16-к).

На переконання апеляційного суду, висловлені стороною захисту сумніви у цій версії події сторони обвинувачення, а також висновки суду про недоведеність вини обвинуваченого спростовані фактами, встановленими на підставі наведених допустимих, досліджених і оцінених судом доказів, і ця версія, щодо визнання ОСОБА_7 винуватим за пред`явленим обвинуваченням, є єдино можливою версією, враховуючи, що обвинувачений є осудною особою, яка і може пояснити сукупність встановлених судом фактів, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Потерпіла в своїх показах, з самого початку ствердно вказувала, що зґвалтував її ОСОБА_7 .

Сумнівів щодо правдивості показань потерпілої колегія не вбачає, оскільки ОСОБА_10 надала показання, які узгоджуються з іншими доказами, а відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи вона не схильна до навіювання та фантазування.

В суді апеляційної інстанції за клопотанням захисника були допитані в якості свідків дружина обвинуваченого ОСОБА_25 , яка надала пояснення, що чоловік цього зробити не міг, вона йому вірить, вказала, що спілкувалася з потерпілою по телефону, коли та перебувала в лікарні та чула як по телефону її сестра давала їй поради вимагати з них гроші і вона говорила, що можливо договоритися за 20 000 грн. і тоді вона зможе вказати на іншу особу.

Також, була допитана за клопотанням захисту, в якості свідка ОСОБА_15 , яка вказала, що 30.07.2022 р. обвинувачений о 16 год. не міг вчинити злочин, оскільки цілий день працював у неї та робив огорожу.

Про те, апеляційний суд надає критичну оцінку вказаним показанням цих свідків, які є очевидно зацікавленими в результатах задоволення апеляційної скарги захисника, ОСОБА_26 є дружиною обвинуваченого, а ОСОБА_15 подругою сім`ї, а крім того про ці обставини вони згадали лише в суді апеляційні інстанції, більше ніж через два роки після цих подій і про ці обставини чомусь не пам`ятав обвинувачений, а саме про виконання робіт у ОСОБА_15 , що є малоймовірним, враховуючи, що про це у нього з`ясовували через незначний час після вчинення злочину і таких обставин він не повідомляв, а висував інші версії події.

Що стосується доводів захисника, щодо невірної групи крові обвинуваченого, яку було визначено експертизою на досудовому розслідуванні то такі доводи є слушними.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, за висновком судово-медичної експертизи №947 від 01.09.2022 (експерт ОСОБА_27 ) кров громадянина ОСОБА_7 відноситься до групи АВ з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО.

Разом з тим, при проведенні повторної експертизи за ухвалою апеляційного суду, враховуючи наявність сумнівів, щодо правильності висновків попередньої встановлено наступне.

Згідно висновку експерта № 968 експертиза почата: 11.10.2024, ескпертиза закінчена 25.10.2024 року ( експерт ОСОБА_28 ) встановлено, що кров гр-на ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютитиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО.

Однак, дані отримані при проведенні експертизи №947 від 01.09.2022 суд першої інстанції на обґрунтування своїх висновків про доведеність вини ОСОБА_7 не використовував, похідних доказів, які б впливали на правильність висновків суду, суд першої інстанції також не використовував, а тому такі доводи захисника жодним чином не ставлять під сумнів прийняте судом рішення, оскільки слідів крові, інших біологічних слідів на потерпілій на її одязі органом досудового розслідування виявлено не було, а про злочин стало відомо, через значний час після його вчинення.

Апеляційний суд вважає слушними доводи захисника щодо обґрунтування висновків суду неналежним доказом, а зокрема висновком експертизи №945 від 01.09.2022 судової імунологічної експертизи відповідно до якої у вирізці з підковдри, вилученої за місцем вчинення злочину, виявлено кров людини, походження, якої можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві антигени А і Н. Такою особою може бути і громадянка ОСОБА_10 ( т. 1 а.п. 174-176).

Так, під час апеляційного розгляду, захист надав акт судово-медичного дослідження (обстеження) крові №48 від 19 травня 2023 року відповідно до якого кров громадянки ОСОБА_14 ,1989 р.н. відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО.( Т.3 а.п. 80-81).

З метою усунення сумнівів, враховуючи, що ОСОБА_14 вказувала, що жила інтимним життям з обвинуваченим і кров на підковдрі належить їй, а групи крові власниці будинку і потерпілої були однаковими, суд апеляційної інстанції призначив у справі судово молекулярно-генетичну експертизу.

Згідно висновку експерта №СЕ-19-24/45395-БД від 16.01.2025 р. на наданій на дослідження підковдрі (об`єкт № 2) виявлено кров людини та клітини з ядрами, в об`єктах №№ 4, 7 виявлені клітини з ядрами, крові людини не виявлено, в об`єктах №№ 3, 5, 6, 8, 9 виявлені поодинокі клітини з ядрами, крові не виявлено.

Встановлено генетичні ознаки зразка крові потерпілої ОСОБА_10 (об`єкт № 1) та крові та клітин, виявлених на підковдрі (об`єкт № 2). які наведено в таблиці результатів дослідження 1.1, додатку 1.

Також, встановлено генетичні ознаки клітин, виявлених на підковдрі (об`єкти №№ 4, 7), які є змішаними, містять генетичні ознаки більш двох осіб та для подальшої ідентифікації непридатні.

Генетичні ознаки клітин, виявлених на підковдрі (об`єкти №№ 5, 6, 8, 9) не встановлено, у зв`язку з недостатньою кількістю ДНК в даних об`єктах.

Генетичні ознаки клітин, виявлених на підковдрі (об`єкт № 3) не встановлювали у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом (або відсутністю) ДНК в даному об`єкті, якого недостатньо для проведення ідентифікаційного аналізу наявними методами.

Генетичні ознаки зразка крові потерпілої ОСОБА_10 (об`єкт № 1) не збігаються з генетичними ознаками крові та клітин, виявлених на підковдрі (об`єкт № 2) та належать невстановленій особі жіночої генетичної статі.

Походження крові та клітин в об`єкті № 2 від потерпілої ОСОБА_10 виключається.

З цих підстав апеляційний суд виключає з висновків суду посилання як на доказ висновки судово імунологічної експертизи №945 від 01.09.2022, в тій частині де суд вважає, що кров у вирізці з підковдри, вилученої за місцем вчинення злочину, можлива за рахунок крові громадянка ОСОБА_10 , оскільки більш точне дослідження цієї крові, проведене за генетичними ознаками, це спростовує.

Про те, апеляційний суд вважає, що і ця обставина не впливає на правильність висновків суду, оскільки потерпіла ОСОБА_10 послідовно, ще зі стадії досудового розслідування вказувала, що після статевого акту побачила незначну кількість крові лише на білизні, яку випрала, а на постілі не бачила.

Доводи захисника, щодо відсутності доказів належності слідів сперми обвинуваченому, через не встановлення навіть її групи, неповноти досудового розслідування, яке не направило для проведення генетичної експертизи відповідні докази та постанову про призначення експертизи, дійсно мають місце.

Разом з тим, така неповнота досудового розслідування не може бути підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження, оскільки може бути усунута шляхом надання оцінки іншим доказам, а не встановлення групової належності (генетичних ознак) сперми виявленої на ліжку (наволочці) де обвинувачений та свідок ОСОБА_29 жили інтимним життям і як вони стверджують вказані сліди є наслідком цих дій, не можна визнати доказом, що свідчить на користь обвинувачення чи захисту, а призначення такої експертизи викликає сумніви, в її доцільності, враховуючи, що вона виявлена не на одязі потерпілої чи тілі, а на постілі, яку обвинувачений використовував і до 30.07.2022 року.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що результати використання поліграфа у досудовому розслідуванні можуть мати доказове значення лише у виді такого доказу, як висновок експерта. Але для цього потрібно внести відповідні зміни до кримінального процесуального закону. Чинним законодавством не передбачено перевірку показань із застосуванням спеціального технічного засобу - поліграфу (детектора брехні) та використання отриманих даних як доказу.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

На сьогодні існує декілька законодавчо закріплених понять "поліграф". Так, зокрема, поліграф - комп`ютерний технічний прилад з відповідним програмним забезпеченням, який здійснює реєстрацію змін психофізіологічного реагування людини у відповідь на пред`явлені за спеціальною методикою психологічні стимули, не завдає шкоди життю, здоров`ю людини, навколишньому середовищу та який має не менше п`яти каналів реєстрації психофізіологічного реагування.

Оскільки законодавче закріплення доцільності використання поліграфа у кримінальних провадженнях наразі відсутнє, а показники поліграфа є лише фізіологічними даними про людину на певний момент, які виникають внаслідок психологічних реакцій, при інтерпретації результатів яких можна з легкістю помилитися, висновки такого дослідження мають виключно ймовірний та орієнтувальний характер.

З наведених підстав колегія суддів відхиляє даний довід апеляційної скарги.

Отже, висновки судово-психологічних експертиз із застосуванням комп`ютерного поліграфа не є однозначними по своїй суті, а несуть в собі орієнтувальну інформацію.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та обрана судом остаточна міра покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

При цьому текст вироку, проголошеного головуючим, має відповідати тексту, підписаному суддями того складу суду, який його ухвалив, та долученому до матеріалів кримінального провадження.

В Україні діє Єдиний державний реєстр судових рішень, порядок ведення та доступу до якого регулюється Законом України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року. Відповідно до ч. 3 ст. 6 вказаного Закону суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Згідно з правовою позицією, яка міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17), Касаційного кримінального суду від 03 березня 2021 року (справа № 660/1122/18), від 01 березня 2023 року (справа № 165/1965/18), суд не виключає можливості виникнення ситуації, коли текст проголошеного судом вироку може дещо не відповідати тексту вироку, наявного в матеріалах справи, зокрема у зв`язку зі скороченням певних найменувань чи інформації, яка не впливає на суть прийнятого рішення. Однак такі невідповідності повинні бути несуттєвими і не повинні стосуватися обсягу судового рішення, яким обґрунтовуються або спростовуються певні встановлені судом факти, а також викривляти сам зміст судового рішення через зменшення чи доповнення його обсягу.

Тобто офіційним текстом є той, який було підписано суддями та внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до технічного запису судового засідання під час проголошення вироку головуючий, серед іншого, оголосив, про призначення ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься рішення щодо ОСОБА_7 з зазначенням міри покарання 12 років позбавлення волі, а у матеріалах кримінального провадження ідентичний оригінал вироку з підписами суддів (т.2 а.с.157).

Невідповідність тексту копії вироку врученої обвинуваченому оригіналу вику, а саме в частині не зазначення міри покарання у вироку, не може свідчить про значущість такої недоліку, оскільки, на думку колегії суддів, така невідповідність у копії є технічною помилкою зробленою при її виготовленні. (т.2 а.с 194) .

Згідно ст.87 КПК України:

1. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

2. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

ВП ВС у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22) констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Доводи сторони захисту, що висновки судово-психіатричних експертиз потерпілої та обвинуваченого є недопустимими доказами, оскільки експерти використовували при проведенні експертизи показання обвинуваченого та потерпілої надані слідчому і суд послався на них у вироку, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.85 КПК, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так відповідно до положень ч.2 ст.93 КПК, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 101 КПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Вимоги до змісту висновку експерта закріплені у ст. 102 КПК.

За матеріалами кримінального провадження вбачається, що вищезазначені експертизи були проведені на підставі відповідних рішень слідчого експертами, які мають відповідну освіту, кваліфікаційний клас судового експерта, тривалий стаж експертної роботи, ознайомлені з правами та обов`язками експерта, передбаченими ст. 69 КПК, а також попереджені про кримінальну відповідальність за дачу або ухилення від дачі висновку експерта або за дачу свідомо неправдивого висновку експерта, передбачену статтями 384, 385 КК.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що суд правомірно врахував висновки судово-психіатричних експертиз при доведеності винуватості ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 152 КК, які в цілому не суперечать приписам статей 101-102 КПК, а тому є належним та допустимим доказом.

Надання оцінки експертами матеріалам кримінального провадження, в тому числі і показань ОСОБА_7 , характеризуючим даних, а також інформації про стан здоров`я, співставлення їх з поясненнями, які він надає експертам на думку суду не свідчить про будь-які порушення, а навпаки вказує про повноту цього дослідження.

Не є порушенням і посилання суду на вказані висновки, в тому числі і їх дослідницьку частину, що повинно використовуватися лише для цілей для яких була призначена вказана експертиза - з`ясування осудності обвинуваченого та його загальної психологічної характеристики, що як вбачається і зробив суд першої інстанції.

Також, захисником зазначено, що в матеріалах кримінального провадження відсутній акт судово-медичного обстеження потерпілої від 23.08.2022 №1425. Захист вказує про не відкриття сторонам акту та просить визнати його та в подальшому призначену на підставі нього судово - медичну експертизу №1452 недопустимими доказами, з чим апеляційний суд не погоджується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в Т.2 на а.п. 224-225 знаходиться акт судово-медичного обстеження потерпілої ОСОБА_10 № 1425 від 23.08.2022 року.

У зв`язку із тим, що в суді першої інстанції стороною захисту не ставився під сумнів висновок судової медичної експертизи № 1452 від 26.08.2022, щодо малолітньої ОСОБА_10 , стороною обвинувачення акт судово-медичного обстеження потерпілої від 23.08.2022 №1425 та направлення слідчого суду першої інстанції не надавалися, а були долучені прокурором в суді апеляційної інстанції і відкриті стороні захисту.

За таких обставин, підстав для визнання недопустимими доказами, висновку судової медичної експертизи № 1452 від 26.08.2022, стосовно малолітньої ОСОБА_10 , висновку судової психіатричної експертизи № 264- 2022 від 30.08.2022 та висновку судової психіатричної експертизи № 271-2022 від 30.08.2022 не має.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_8 про те, що стороною обвинувачення не були відкриті усі докази обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в суді першої інстанції захисником та обвинуваченим не ставилася під сумнів допустимість зібраних доказів з підстав їх не відкриття стороні захисту.

Так, відповідно до ст. 290 КПК України на етапі досудового розслідування сторони повинні розкрити всі докази, які є у їхньому розпорядженні. Однак оцінка належності, допустимості кожного із доказів здійснюється судом, і суд, аналізуючи кожен із доказів, повинен дослідити процесуальні підстави (ухвали, клопотання тощо), які стали підставою для отримання будь-якого з доказів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження прокурором долучено протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 , та захиснику у приміщенні відділення поліції. Заяв не надійшло, зазначено що з протоколом ознайомлені та власноручно підписані як захисником так і обвинуваченим.

Разом з тим у апеляційній скарзі захисник не вказує, який вплив має не відкриття акту судово медичного огляду та інших документів в порядку ст. 290 КПК на оскаржене судове рішення з огляду на те, що цей процесуальний документ був наданий стороною обвинувачення на стадії апеляційного розгляду і сторона захисту мала можливість реалізувати принцип змагальності та висловити свою позицію щодо доведеності порушень, якщо вони мали місце.

Органом досудового розслідування у визначений ст. 290 КПК України спосіб надано доступ стороні захисту та обвинуваченому до матеріалів кримінального провадження та сторона захисту повністю реалізувала своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження, а тому доводи сторони захисту про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України не підтверджуються фактичними обставинами справи.

Покарання ОСОБА_7 призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом першої інстанції було враховано тяжкість кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, а зокрема те, що він раніше не судимий, характеризується негативно, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність, обставиною, що обтяжує відповідальність - є вчинення злочину щодо малолітньої дитини.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Виключити з вироку посилання як на доказ вини обвинуваченого висновок судово-медичної експертизи №945 від 01.09.2022., в тій частині, що знайдена кров людини вилучена за місцем вчинення злочину у вирізці з підковдри може походити за рахунок крові ОСОБА_10 .

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді