ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1393/25 Справа № 199/6965/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0001053 від 26.08.2024 року, щодо:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно працевлаштованого на посаді волочильника дроту у ТОВ «Дніпрометиз ТАС», зареєстрованого та проживаючого у кімнаті АДРЕСА_1 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, та встановлено обвинуваченому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч.3 покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000.00 (вісімдесят тисяч) гривень.

У стягненні з ОСОБА_7 судових витрат пов`язаних із наданням правничих послуг в сумі 14 500 гривень відмовлено.

Судом вирішено питання речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним за наступних обставин.

18.08.2024 близько о 04:00 годині ОСОБА_7 перебував у приміщенні загальної кухні четвертого поверху гуртожитку за адресою: м. Дніпро, вул. Котляревського, 4, де у нього відбувся словесний конфлікт з раніше знайомою ОСОБА_5 , якій ОСОБА_7 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, стоячи обличчям до потерпілої схопив її руками та підняв останню перед собою, після чого кинув останню на підлогу. В результаті удару потерпілої об підлогу ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості.

В апеляції:

- представник потерпілої просить оскаржуваний вирок змінити в частині стягнення судових витрат та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 витрати, пов`язані із наданням правничих послуг в сумі 14 5000 гривень.

В обґрунтування апеляційних вимог не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок підлягає зміні, як незаконний та необґрунтований в частині відмови у стягненні судових витрат.

Зазначає, що на підтвердження надання адвокатом правничих послуг свідчить договір, оригінал квитанції про отримання грошових коштів, акт виконаних робіт, в якому зазначено перелік наданих правових послуг.

З посилання на правові позиції ВС, вказує про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а неврахування судом умов договору щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципам договору, закріпленому в ст. 627 КПК України.

Заслухавши представника потерпілої, яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні з викладених в ній підстав, обвинуваченого та прокурора, які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляції представника потерпілої та зазначили, що розмір суми на правничу допомогу є недоведеною, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за 1 ст. 122 КК України, в апеляції не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи адвоката щодо необхідності стягнення витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги у сумі 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) гривень, з зазначенням про те, що раніше вказана сума 145 000 (сто сорок п`ять тисяч) гривень є технічною опискою, обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на оригінал квитанції, акт виконаних робіт та договір, є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої злочином та процесуальні витрати потерпілого, включно витрати на правову допомогу, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Звертається увага на обмеженість відшкодування витрат на правову допомогу передбачену ч. 3 ст. 120 та ст. 121 КПК України та Порядком оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів і Методикою обчислення розміру винагороди адвокатів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 465 від 17 вересня 2014 року.

Суд першої інстанції належним чином перевірив аргументованість доказів та доводів заяви про стягнення витрат на надання правничих послуг та зазначив, що з дослідженої судом квитанції та її змісту неможливо достовірно встановити остаточну суму грошових коштів отриманих захисником від ОСОБА_5 . Зауважено, на тому, що ОСОБА_5 не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження реально понесених нею витрат на правничу допомогу.

З таким висновок погоджується і суд апеляційної інстанції та зважає на те, що дійсно, з дослідженої судом першої інстанції квитанції слідує, що сума гонорару складає 14 5000 (сто сорок п`ять тисяч) гривень, при цьому квитанція не завірена належним чином, не містить печатки, відповідних реквізитів, а також даних щодо способу перерахування коштів, чи то на готівковий чи безготівковий рахунок захисника.

Зважається, що ВП ВС у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, зауважила, що для підтвердження витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги суду необхідно надати: договір доручення, договір про надання правової допомоги з додатками, документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку є квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що долучена квитанція без відповідних реквізитів, печатки не є належним документом про отримання адвокатом зазначеної суми гонорару, з огляду також на істотні розбіжності з іншими долученими документами.

Крім того, звертається увага, що в акті №1 щодо наданих юридичних послуг зазначено, що адвокатом ОСОБА_6 її підзахисній ОСОБА_5 було надано чотири консультації та підготовки документів та ціна за годину такої послуги складала 4000 (чотири тисячі) гривень, при цьому загальна сума вказана,- 4000 гривень, що вже об`єктивно свідчить про істотні розбіжності. Також, у акті зазначено, що адвокат ОСОБА_6 приймала участь у 6 судових засіданнях в Амур Нижньодніпровському районному суді та година участі адвоката становила 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень, однак загальна сума витрат за наведеного вище розрахунку визначена у розмірі 14 500 (чотирнадцяти тисяч п`ятсот) гривень.

Колегією суддів звертається увага, на те, що згідно договору про надання правничих послуг від 08.10.2024 року укладеного між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6 , відповідно до частини 4 договору, оплата за надані послуги проводиться відповідно до Додатка №1, який є частиною даного договору, однак такого додатку представником потерпілої до матеріалів справи не долучено, що є істотним порушенням.

Крім того, зважається на те, що потерпілої ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди складено та подано особисто до суду 06 вересня 2024 року, тобто до укладання договору з адвокатом, при цьому матеріали справи також не містять будь-які процесуальні документи надані від імені адвоката ОСОБА_6 до суду першої інстанції, чим також спростовуються ствердження, які вказані у акті виконаних робіт про складання чотирьох документів.

За наведених обставин, приймається до уваги правова позиція ВП ВС від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, у якій зауважено, що у при визначенні суми відшкодування на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

Враховується, що представником потерпілої не долучено обов`язкового Додатку №1 до договору про надання правничих послуг на підтвердження ціни договору та гонорару, а тому, з огляду на те, що долучена квитанція та акт виконаних робіт містять істотні суперечності, щодо суми так і складених адвокатом процесуальних документів та і виконаних робіт, з урахуванням того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, колегія суддів приходить до висновку, що наданим документами належним чином не підтверджену суму, яку адвокат просила стягнути.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі врахував усі обставини, на які посилається представник потерпілої в своїй апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та належну вмотивованість оскаржуваного вироку та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, у зв`язку із чим вважає за необхідне вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0001053 від 26.08.2024 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4