У Х В А Л А

29 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001538 від 05.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження з обвинувальним актом та з реєстром матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 152 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що встановлені в ході досудового слідства ризики, передбачені п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не змінилися та не зменшилися, а продовжують існувати.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , просив суд змінити ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із зобов`язанням проживати за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування клопотання зазначила, що ОСОБА_4 має місце реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше він не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався. До кримінальної відповідальності притягується вперше. З 06.10.2024 по 25.10.2024 року перебуваючи під домашнім арештом не порушував жодного разу умов перебування під цілодобовим домашнім арештом.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , просила суд змінити ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ухвалою слідчого судді від 25.10.2024 змінено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що застосований до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тримання під вартою на строк до 05 грудня 2024 року включно.

Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року продовжено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 31 січня 2025 року включно.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 152 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

При цьому, враховуючи, що по зазначеному кримінальному провадженню оголошено тільки обвинувальний висновок та встановлено порядок дослідження доказів, до допиту свідків, обвинуваченого суд ще не перейшов, що свідчить про продовження існування ризиків, які зазначені прокурором.

Крім того, доводи прокурора про продовження існування ризику, передбаченого п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає обґрунтованими, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, може ухилятись від суду, а також незаконно впливати на потерпілу та свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст.7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

За таких підстав суд вважає, що на теперішній час, встановлені судом під час обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ризики, визначені п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 , клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, яке йому інкримінуються, та запобігає ризикам, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк 60 днів.

При цьому обвинуваченим та його захисником суду не наведено достатніх та вагомих підстав, котрі б слугували зміні запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194 ,196 - 199, 331, 372, 376, 392 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29 березня 2025 року включно.

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1