Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5070/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/8/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2024, якою частково задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання старшого слідчого Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області та накладено арешт на сім дерев`яних споруд, які розміщені на території прибережної захисної річкової зони річки «Уж», де утворена зона відпочинку під назвою "River Bank" за географічними координатами 50.9444, 28.17886 в межах міста Коростень, Житомирської області, у виді заборони розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

У накладені арешту на капітальну споруду, розташовану на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0235, відмовлено.

Слідчий суддя вказав, що є підстави вважати, що лише сім тимчасових дерев`яних споруд, що розташовані на території прибережної захисної річкової зони річки "Уж", можуть бути предметом злочинного посягання, нести на собі його сліди, тому можуть бути використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. При цьому зазначив, що заявлене клопотання містить достатньо даних про майно, та належну обґрунтованість підстав для арешту частини майна, а тому підлягає частковому задоволенню.

В апеляційній скарзі прокурор Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_7 про арешт майна та надати дозвіл на арешт майна (речових доказів), а саме капітальну споруду розташовану на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0235 та сім дерев`яних споруд розташованих, які розміщені на території прибережної захисної річкової зони річки «Уж» де утворена зона відпочинку під назвою "River Bank" за географічними координатами 50.9444, 28.17886 в межах міста Коростень, Житомирської області.

Зазначає, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження.

Вказує, що слідчий суддя відмовляючи в накладенні арешту на капітальну споруду розташовану на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0235 не врахував наявність достатніх підстав вважати, що вказана споруда розташована в охоронній зоні на території прибережної захисної смуги вздовж річки, що відноситься до земель водного фонду, забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Зазначає, що існують підстави вважати, що відсутність заходів забезпечення кримінального провадження, що полягає в арешті майна з метою збереження речових доказів та слідів вчинення злочину, може призвести до продовження вчинення злочину, тобто подальшої забудови прибережної захисної смуги річки «Уж», а також наявні об`єкти нерухомості можуть бути знищені, або передані у володіння чи користування іншій особі, що призведе до втрати важливих доказів.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст.2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України передбачені правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, які мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої ст.170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170цього кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення клопотання про арешт майна.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна ретельно перевірялись доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, були належним чином враховані та в мотивовані в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, з чим погоджується й колегія суддів.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, в провадженні слідчого відділення Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 23.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що кримінальне провадження зареєстровано на підставі публікації розміщеної Державною аудиторською службою України на офіційному сайті посиланням https://dasu.gov.ua/ua/news/5056?fbelid =IwARIoq2fZ7NowzhllwdhoZ DD_i-WDPybLbXwo6BfWu7xzDyj4oKD_PGipoOQ.

Згідно публікації, як свідчать результати аудиту, проведеного у Коростенський міській територіальній громаді, деякі земельні ділянки поблизу Ужа використовуються для здійснення комерційної діяльності: на відстані близько 10 м від річки розташовано гостьовий будинок «Монако» та об`єкти туристичної інфраструктури ТОВ «ОНТАРІО-2018», безпосередньо на березі, на землях комунальної власності, розташовані бесідки. У результаті територіальна громада втратила активів на загальну суму понад 5 млн грн.

Так в подальшому в ході проведення огляду місця події за участі спеціалістів з Державної екологічної інспекції поліського округу та залученого працівника Житомирської філії ДП "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", який провів вимірювання прибережної річкової смуги, було виявлено самовільне зайняття прибережної захисної річкової смуги на ділянці з кадастровим номером :01:006:0235 яка розташована на березі річки Уж в м.Коростень, під назвою «зона відпочинку "River Bank"» координати 50.9444, 28.17886. Де було виявлено одну капітальну споруду на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0235 біля якої розташовані сім некапітальних дерев`яних споруд на прибережній захисній річковій зоні в порушення чинного законодавства без відповідних дозволів.

У межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000006 від 23.01.2024 за ч.4 ст.197-1 КК України прийнято процесуальне рішення про визнання виявлених зазначених вище незаконно встановлених споруд речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах, з поміж іншого забороняється, розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив.

Враховуючи викладене, виникла необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме у накладенні арешту на капітальну споруду розташовану на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0235 та семи некапітальних дерев`яних споруд розташованих на території прибережної захисної річкової зони берегу річки «Уж» де утворена зона відпочинку під назвою "River Bank" за географічними координатами 50.9444, 28.17886 в м.Коростень, які мають значення речових доказів з метою припинення злочину, збереження предмету злочинного посягання, збереження речових доказів та слідів вчинення злочину.

У іншому випадку, існують підстави вважати, що незаконні дії невстановленої особи щодо самовільного зайняття земельної ділянки захисної річкової зони берегу річки «Уж» та самовільне будівництво будуть продовжуватись, наявні об`єкти нерухомості можуть бути переміщені, знищені, або передані у володіння чи користування іншій особі, тобто речові докази, а також слідова інформація на них можуть бути знищені або спотворені що призведе до втрати важливих доказів.

Частково задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з того, що є підстави вважати, що лише сім тимчасових дерев`яних споруд, що розташовані на території прибережної захисної річкової зони річки "Уж", можуть бути предметом злочинного посягання, нести на собі його сліди, а тому можуть бути використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому слідчим суддею встановлено, що згідно поданих до клопотання матеріалів провадження власником указаної у клопотанні земельної ділянки є ОСОБА_8 (інформдовідка №407028353), яка є власником і частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановивши вказані обставини, слідчий суддя прийшов до обґрунтованих висновків, що підстав вважати, що вказана земельна ділянка є самовільно захопленою, а наявні ні ній споруди самовільно збудованими, відсутні. З вказаним висновком погоджується й колегія суддів. При цьому законність виділення земельної ділянки та її забудови за умови проведення державної реєстрації таких об`єктів нерухомого майна слідчим суддею оцінюватись не може.

Проаналізувавши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, та зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, частково задовольняючи клопотання слідчого діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Інших доводів щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного судового рішення прокурором в судовому засіданні не надано.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2024, якою частково задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :