ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1102/25 Справа № 186/912/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000038 від 01 липня 2022 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 31 березня 2022 року Першотравенським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком до 20 березня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися та продовжують існувати. Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 вже понад 23 місяці перебуває під вартою. Вказує на відсутність доказів існування ризику переховування ОСОБА_6 від суду, оскільки останній в розшуку не перебував, приводів не мав, хоча і був судимим. Також вказує на відсутність ризику впливу на свідків, оскільки доказів таких дій не надано, в докази щодо ОСОБА_6 вже досліджені судом. Що стосується існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то захисник зазначає, що цей ризик є припущенням з огляду на те, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою.

Також захисник зауважує, що судом було визначено непомірний розмір застави в сумі 214 720 гривень.

За наведених обставин, захисник вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши захисника ОСОБА_5 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Оскільки інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі всіх сторін кримінального провадження.

Перевіривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою за вчиненні злочину проти власності, у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років, судовий розгляд кримінального провадження триває, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду або незаконного впливу на свідків, а також продовжити свою злочинну діяльність.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_6 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави в сумі 214 720 гривень, який встановлений за межами граничного розміру, передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з огляду на обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та наявних ризиків, в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та завданням кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_6 , як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не вбачається, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

При цьому колегія суддів приймає до уваги зауваження захисника ОСОБА_5 щодо тривалого перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000038 від 01 липня 2022 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4