Справа № 482/597/25
Номер провадження 1-кс/482/297/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року місто Нова Одеса

Слідчий суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса, Миколаївської області клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000334 від 22.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Новоодеського районного суду Миколаївської області на розгляд слідчого судді надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000334 від 22.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України про арешт майна з метою збереження речових доказів, а саме на вилучені в ході проведення 13.03.2025 обшуку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 14», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому наявна сім-карта із номер телефону НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .

Вивчивши клопотання, слідчим суддею встановлено та на обґрунтування клопотання вказано, в провадженні слідчих відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області, перебувають матеріали кримінального провадження №0000334 від 22.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.03.2024 в якості потерпілого допитано ОСОБА_5 , який повідомив, що в 2014 році останній взяв в борг грошові кошти у сумі 10 тисяч Євро та 15 тисяч доларів США у місцевого мешканця м. Миколаєва, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому в період з 2014 по 2020 рік потерпілим повернуто 55600 доларів США ОСОБА_6 , що значно більше ніж сума боргу. В подальшому приблизно 2024 року ОСОБА_6 зателефонував потерпілому та почав вимагати вже сплачений борг погрожуючи фізичною розправою, вказані погрози потерпілий ОСОБА_5 сприйняв реально, оскільки ОСОБА_6 у 2018 році застосовував до потерпілого фізичну силу.

Крім того, 26.07.2024 в якості потерпілого допитано ОСОБА_7 , який повідомив що починаючи з 2007 року він почав займатися посередництвом у купівлі продажу зернових культур. Так, у 2018 році його знайомий ОСОБА_8 ( НОМЕР_4 ) відгрузив йому 3 фури із соєю та відправив їх потерпілому з Кіровоградської області, потерпілий в свою чергу заключив усну угоду з ОСОБА_9 (067-512-3223), який в свою чергу дав йому ТТН, після чого автомобілі вигрузилися в Херсонському хлібо комбінаті.

В подальшому ОСОБА_7 отримав накладні відправлення, після чого розрахунок не поступив, причина була різна, то не було реєстру, то не було коштів, приблизно через 3 тижні він дізнався, що компанія яка замовляла ці автомобілі вже розрахувалася. ОСОБА_7 відразу подзвонив ОСОБА_10 дізнатися де кошти, він захотів зустрітися, та вони зустрілися через деякий час з ОСОБА_9 , з ним також був невідомий чоловік, та ОСОБА_11 . ОСОБА_7 спитав у ОСОБА_10 , де грошові кошти, він повідомив, що грошових коштів не має, так як, з ним не розрахувався ОСОБА_12 , при цьому, вказаного чоловіка ОСОБА_7 не знає, ОСОБА_13 сказав потрібно почекати, при цьому сума заборгованості була приблизно 35 000 доларів США.

Через два дні ОСОБА_7 намагався подзвонити ОСОБА_14 , проте телефон у нього не відповідав, при цьому він знав, де живе ОСОБА_15 , через що приїхав до нього додому. Вдома у нього була лише його дружина, остання повідомила, що ОСОБА_13 поїхав у відрядження, проте в ході розмови із нею, ОСОБА_7 зрозумів, що вона знає про заборгованість, та повідомила що ОСОБА_13 цих коштів не брав, і хто їх взяв не відомо. Через деякий час, ОСОБА_7 вдалося додзвонитися до ОСОБА_16 , який повідомив що чоловік на ім`я ОСОБА_12 , не передав йому гроші кошти за фури, через що він не може розрахуватися.

Приблизно через 1.5 місяці після вказаної ситуації, ОСОБА_7 почав зі своїх власних коштів віддавати ОСОБА_17 грошові кошти, так як пройшло багато часу, і він розумів, що цю ситуацію не потрібно залишати. ОСОБА_7 почав віддавати частинами грошові кошти із загальних 35 000 доларів США без урахування його заробітку. В період часу з 2018 по 2021 рік ОСОБА_7 повернув ОСОБА_18 17000 доларів США, при цьому не має будь яких документів про його заборгованість та не має жодних документів про передачу коштів, так як ці всі домовленості мали усний характер.

У 2022 році після нападу рф на Україну, з роботою почалися проблеми та заробітки впали до мінімуму, у зв`язку із чим, ОСОБА_7 припинив виплату грошових коштів, при цьому, він весь цей період не ховався, та із зв`язку не зникав, як інші люди, які приймали участь у вказаній операції. У період з 2022 року по теперішній час не вдавалося давати грошові кошти, при цьому, вказану ситуацію ОСОБА_7 пояснював ОСОБА_18 та жодних конфліктів в них не було.

23.07.2024 ОСОБА_7 на його мобільний телефон ( НОМЕР_5 ) подзвонив невідомий номер ( НОМЕР_6 ), представився як « ОСОБА_19 » та повідомив, що він є родичем ОСОБА_20 . Він запитав, чи можемо ми зустрітися, ОСОБА_7 повідомив, що сьогодні точно не вийде зустрітися, а вийде 24.07.2024, « ОСОБА_19 » сказав, що подзвонить. 24.07.2024 з ранку подзвонив « ОСОБА_19 » та наполягав на зустрічі, ОСОБА_7 сказав, що всі зустрічі тільки з ОСОБА_18 , так як, всі розмови у нього з ним, а ніякого ОСОБА_19 він не знає, повідомив, що буде спілкуватися, якщо буде на зустрічі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 повідомив, що зараз набере ОСОБА_18 .

Через приблизно 5 хвилин ОСОБА_7 подзвонив ОСОБА_18 та повідомив, що цей чоловік ОСОБА_19 його знайомий, і він розрахувався за борг, і тепер йому потрібно повертати кошти. ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_18 , що так справи не робляться, він повідомив, що пройшло багато часу, і кошти не повернути, і він не може більше чекати, в свою чергу я сказав, що з цим чоловіком контактувати не буду, так як його не знаю, а по можливості буду віддавати гроші ОСОБА_18 , на що ОСОБА_18 погодився, сказав, що головне, щоб вдавалося як раніше, частинами. При цьому в ході діалогу, з ОСОБА_19 , він розмовляв з ОСОБА_7 агресивно, погрожував, що приїде до додому, знає де ОСОБА_7 живе і все такого характеру.

Також, 09.09.2024 та 24.09.2024 в якості потерпілого допитано ОСОБА_21 , який повідомив, що в лютому 2023 року він перебував в смт. Криве Озеро в Миколаївській області на м`ясопереробному підприємстві, що розташоване в Первомайському районі Миколаївської області. Привізши продукти, ОСОБА_21 розрахувався з ОСОБА_22 , з яким співпрацював. В червні 2024 року ОСОБА_21 зателефонував невідомий йому чоловік який представився як ОСОБА_19 та почав погрожувати потерпілому та вимагати грошові кошти у сумі 250 000 гривень, які ОСОБА_21 начебто винен ОСОБА_22 .. В ході розмови ОСОБА_19 повідомив, що він діє від ОСОБА_22 .

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході спілкування із потерпілими у кримінальному провадженні використовує заздалегідь вигадане ім`я « ОСОБА_19 », оскільки усвідомлює протиправність вимог висунутих та неодноразово повторених в бік потерпілих, ці дії здійснюються з метою конспірації протиправної діяльності ОСОБА_6 .

Факт причетності ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності, зокрема протоколами негласних слідчих розшукових дій, з яких знято грифи секретності, висновками лінгвістичних експертиз, відповідями на доручення слідчого, допитами потерпілих.

Виходячи з вище викладеного, 10.03.2025 слідчим суддею Новоодеського районного суду Миколаївської області було розглянуто клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_23 про надання дозволу на обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

10.03.2025 слідчим суддею Новоодеського районного суду Миколаївської області надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та надано ухвалу №482/504/25, н/п 1-кс/482/249/2025.

13.03.2025 слідчим у кримінальному провадженні проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

На час проведення обшуку в вищевказаному помешканні перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході проведення обшуку було виявлено та в подальшому вилучено наступні предмети та речі,

- мобільний телефон марки «Iphone 14», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому наявна сім-карта із номером телефону НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .

Вилучений предмет був упакований до відповідного сейф-пакету. Більше в ході обшуку нічого не виявлено та не вилучалось.

13.03.2025 виявленні в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , предмети було визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.

Вказані предмети відповідно до ст. 98 КПК України можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки містять на собі сліди кримінального правопорушення, та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, або їх спростування, що встановлюються під час кримінального провадження.

Статтею 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Отже майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст.98. КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням прокурора, яке відповідно до вимог ч.3 ст.110 КПК України приймається у формі постанови.

Отже, вилучені в ході обшуку речі є предметами кримінальних правопорушень та містять відомості, що мають доказове значення, зокрема, що вони можливо використовувалися в якості засобу та знаряддя у протиправній діяльності, обставини досліджуються в ході досудового розслідування.

Враховуючи, що на даний час існує загроза приховування зацікавленими особами вилучених речей, предметів і документів, у разі не накладення на них арешту, наявна необхідність у їх збереженні як таких, що відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на вказане майно з метою його збереження, запобігання його втраті або пошкодженню, що може позбавити можливості використати його, як доказ у кримінальному провадженні, перешкодити швидкому, повному та неупередженому розслідуванню. Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду клопотання, надав до суду заяву про розгляд клопотання в його відсутності, що згідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України не є перешкодою для його розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. У відповідності до положень ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття вищевказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, долученими до клопотання, дослідивши їх, встановив, що матеріалами клопотання підтверджується наявність підстав вважати, що були вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.189 КК України. Відомості за даним фактом внесені до ЄРДР №0000334 від 22.03.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України. Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання, а саме: витягу з ЄРДР №0000334 від 22.03.2024, ухвали слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10.03.2025 року про надання дозволу на проведення обшуку, протоколу обшуку, проведеного 13.03.2025 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , під час обшуку виявлено та вилучено, а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 14», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому наявна сім-карта із номер телефону НОМЕР_3 .

13.03.2025 слідчим винесено постанову про визнання вищевказаних речей речовими доказами та вирішено питання про їх зберігання. Так, слідчим суддею встановлено, що виявлені та вилучені предмети, на які прокурор просить накласти арешт, відповідають критеріям ч.1 ст.98 КПК України, є речовими доказами в кримінальному провадженні, можуть містити інформацію про те, що вказані речі були використані як знаряддя злочинів, з метою забезпечення збереження речових доказів до завершення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, на переконання слідчого судді виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи, а відтак клопотання слід задовольнити.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено. Оскільки в матеріалах клопотання міститься достатньо підстав вважати, що обмеження права власності на це майно є розумним і співмірним на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження майна. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до положень ст.174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково. Відповідно до статті 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором, на яких також покладається обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. .2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 372, КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт (заборонити будь-яким юридичним та фізичним особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування майном) на вилучені в ході проведення 13.03.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон марки «Iphone 14», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому наявна сім-карта із номер телефону НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК України за клопотанням власника, володільця майна, що не був присутнім під час розгляду.

Слідчий суддя ОСОБА_1