Справа № 953/7187/24
н/п 1-кс/953/534/25
"21" січня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
24.05.2024 ХРУП №1 надійшли матеріали правоохоронного органи за фактом виявлення громадянина ОСОБА_6 , який за допомогою соціальної мережі поширює матеріали, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.
В ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харків, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , користується месседжером «Telegram» встановленому на своєму мобільному телефоні із його особистим номером НОМЕР_9 під нік-неймом ОСОБА_8 .
Так, в ході огляду активності вказаного профілю у відритих спільнотах було встановлено, що користувач ОСОБА_8 , яким користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є учасником відкритих спільнот, серед яких багато спільнот проросійського спрямування (т.я. "Харьковское направление") і коментуючи дописи спільнот, в яких він перебуває, в дописах висловлює думку про приєднання м. Харкова до складу рф та демонструє прихильність до агресивної
війни розв`язаної рф проти України, схвалює дії військових рф тим самим своїми діями здійснював дестабілізацію інформаційного простору регіону. Також, він систематично продовжує залишати дописи деструктивного типу під публікаціями у вказаних спільнотах.
Під час огляду активності вказаного профілю, коментарів, які залишає ОСОБА_8 , було виявлено інформацію, яка містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України
У органу досудового розслідування є підстави вважати, що у діях ОСОБА_6 містяться ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.
07.08.2024 було отримано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова про проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_6 а саме: АДРЕСА_1 .
В ході проведення обшуку 21.08.2024 в період з 07:25 до 13:23 год. за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено майно, яке перелічено в прохальній частині клопотання.
Зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, а тому виникла необхідність у їх арешті з метою їх збереження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Прокурор ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, та просив його задовольнити в повному обсязі.
Власники майна в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомили. Відповідно до рапорту слідчого СВ ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_10 , останнім було здійснено заходи щодо повідомлення власників майна та представника власника майна про дату, місце та час судового засідання щодо розгляду клопотання про арешт майна.
21.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2024 слідчим було проведено обшук, та вилучено майно, яке зазначене в протоколі обшуку, та в прохальній частині клопотання прокурора про арешт майна.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.
В зв`язку з вищевикладеним, прокурором було підготовлено клопотання про арешт майна, яке 23.08.2024 поштовими засобами зв`язку направлено на адресу Київського р/с м. Харкова для подальшого розгляду, однак ухвалою слідчого судді від 26.08.2024 клопотання було повернуто прокурору, та встановлено строк в 72 год. для усунення недоліків, яка була отримана прокурором 20.01.2025. Після усунення недоліків прокурором повторно 20.01.2025 спрямовано клопотання про арешт майна.
Таким чином, згідно зі ч. 3 ст. 172 КПК України, передбачений законом строк в сімдесят дві години для усунення недоліків прокурором не порушено.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину… Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, знищення, використання, перетворення, пресування та відчуження майна. З метою забезпечення схоронності речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
При тому, ст. 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).
Прокурор в своєму клопотанні просить застосувати захід забезпечення у вигляді арешту з підстав п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в клопотанні майно, оскільки прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що вказані речі та майно є речовими доказами та зберегли на собі сліди вчинення злочину, які необхідно вивчити, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення злочинів, в тому числі шляхом проведення відповідних експертиз.
Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна, яке є речовим доказом та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.
Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.
Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.
Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником майна, ані заінтересованими особами за їх наявності не надано та слідчим суддею не встановлено.
Слідчий суддя також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку проведеного 21.08.2024 за адресою: м. Харків, пров. Новочеркаський, б. 7, а саме: мобільний телефон у чохлі білого кольору марки «Samsung S20» IMEI: НОМЕР_1 із наявними у ньому сім-картками: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Samsung A55» у чохлі темно-синього кольору IMEI: НОМЕР_4 із наявною у ньому сім-карткою із номером НОМЕР_5 , що належні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 13 аркушів - копій документів на ім`я ОСОБА_6 від держаних органів країни-агресора рф на т.о.т АР Крим щодо отримання останній громадянства рф; конверт із листом від ОСОБА_7 та пластикова карта-посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № НОМЕР_7 як члена політично партії «за життя» (кол. «ОПЗЖ»), що належні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Визначити місцем зберігання арештованого майна: камеру схову речових доказів ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами, відсутніми при оголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя - ОСОБА_1