УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 755/9175/23

провадження № 51-756ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК,-

в с т а н о в и в:

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_4 2 червня 2023 року приблизно о 22:33, перебуваючи біля кав`ярні «Кава Києва», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. А. Малишка, 2, у нього виник злочинний умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану. Реалізовуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та його дії носять таємний характер для оточуючих ОСОБА_4 , відчинив пластикове вікно, що розташоване з правої сторони від входу до кав`ярні «Кава Києва» та через нього заліз до вказаної кав`ярні, таким чином проник до вищевказаного приміщення, звідки повторно, таємно викрав 3 упаковки кави «Еспресо бленд», вагою 1 кг кожна, вартістю 450 грн за штуку, загальною вартістю 1350 грн, що належить потерпілому ОСОБА_6 тa термінал для розрахунків «Verifone VX675 GPRS», серійний номер 332408484, вартістю 6 414,95 грн, який потерпілий орендував.

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та його дії залишаються таємними для сторонніх осіб, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_4 вийшов з приміщення кав`ярні та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріального збитку потерпілому ОСОБА_6 на суму 7 764,95 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Київський апеляційний суд ухвалою від 13 січня 2025 року вирок залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не погоджуючись із судовими рішеннями в частині призначеного ОСОБА_4 покарання через невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить судові рішення щодо останнього змінити.

За твердженням захисника під час призначення покарання суд належним чином не врахував обставин, що пом`якшують покарання, в результаті чого всупереч ст. 413 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) не призначив покарання з випробуванням відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 цього Кодексу.

Також захисник посилається, що судами не враховано активне сприяння засудженого у розкритті злочину, як пом`якшуючу покарання обставину та характеристики, працевлаштованість, наявність дружини і малолітньої доньки.

Мотиви Суду

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи, викладені в ній та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості підзахисного у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК.

Разом із тим посилання захисника на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість і необґрунтоване не застосування приписів ст. 75 КК є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі, якщо суд, крім випадків передбачених цією статтею, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту скарги убачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинствіохоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як убачається з копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, особу винного, який будучи раніше неодноразово судимим, скоїв умисний, корисливий злочин, його характеристики, а також не перебування на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра.Зважив суд і на обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття) та відсутність обставин, які його обтяжують.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й частину з тих, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування призначеного покарання.

Взявши до уваги наведене, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 лише за умов його ізоляції від суспільства.

Доводи в касаційній скарзі є майже аналогічними за змістом доводам, наведеними стороною захисту в апеляційній скарзі, і вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який належним чином їх перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК докладні мотиви свого рішення про неможливість застосування положень ст. 75 КК.

Так, апеляційний суд діючи в межах дискреційних повноважень, належним чином обґрунтував свою позицію та урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого засудженим кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів і злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, вчинив злочин в умовах воєнного стану, маючи непогашену судимість за попереднім вироком, покарання за яким відбував реально, також враховано позитивні характеристики засудженого, наявність обставини, що пом`якшує покарання (щире каяття) та відсутність обставин, які його обтяжують.

Факти перебування на утриманні у ОСОБА_4 малолітньої доньки та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, були наявні і під час вчинення кримінального правопорушення, однакне стали стримуючими факторами для відвернення протиправної поведінки, а томужодним чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення і у цьому випадку не дають підстав для застосування положень ст. 75 КК.

Стосовно обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів акцентує на тому, що згідно зі сталою судовою практикою(див., наприклад, постанову ККС ВС від 22 лютого 2021 року у справі № 481/1754/18, провадження № 51-1579кмо20) під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Адвокат не конкретизує, які фактичні обставини повідомив ОСОБА_4 , які б не були відомі досудовому слідству або суду.

Таким чином, доводи касаційної скарги захисника про наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 - активне сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими.

Суд обґрунтовано дійшов висновку, що призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і перевиховання та попередження нових злочинів, а також що відсутні підстави для застосування приписів ст. 75 КК.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Підстав для призначення більш м`якого покарання чи звільнення засудженого від призначеного покарання з випробуванням Верховний Суд не вбачає, оскільки визнана місцевим судом обставина, що відповідно до ст. 66 КК пом`якшує покарання та на які додатково посилається захисник, не знижують ступеня тяжкості вчиненого діяння, а тяжкість злочину, дані про особу та інші обставини свідчать про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Як передбачено ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оскільки інших доводів щодо незаконності вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду захисник у касаційній скарзі не вказав, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідневідповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3