Провадження № 1-кп/161/1639/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 10 грудня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000224 від 09.03.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта професійно-технічна, працює водієм у ТзОВ «Санрайз», одружений, має на утриманні малолітню дитину, несудимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.129, ч.2 ст.162 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 08.03.2024 близько 23.30год., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір спрямований на протиправне порушення недоторканості житла особи, всупереч волі користувача квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , за відсутності визначених законом підстав, без згоди останнього, незаконно проник до вказаного житла, яка відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства, що виражалося у спрямуванні ствола пневматичного газо-балонного пістолету «SAS Р210», заводський номер « НОМЕР_1 », калібру 4,5 мм у напрямку ОСОБА_5 та у залякуванні ОСОБА_5 застосуванням до нього фізичного насильства, порушив його право на недоторканість житла, гарантованого ст.30 Конституції України.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується незаконне проникнення до житла, що порушило його недоторканність, із погрозою застосування насильства, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

Окрім цього, він же, 08.03.2024 близько 23.30год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи кримінальну протиправність своїх дій, розуміючи, що його дії викличуть у ОСОБА_5 побоювання за власне життя, маючи на меті залякати потерпілого, звертаючись до останнього у нецензурній формі, висловив словесну погрозу вбивством, підійшовши впритул до ОСОБА_5 та неодноразово направляючи ствол пневматичного газо-балонного пістолету «SAS Р210», заводський номер « НОМЕР_1 », калібру 4,5 мм, який до вогнепальної зброї не належить, у напрямку останнього, що було прийнято ОСОБА_5 , як дії, спрямовані на подальше його застосування, і давали йому реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується погроза вбивством, за наявності реальних підстав побоюватися її здійснення, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Окрім цього, він же, 08.03.2024 близько 23.30год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи кримінальну протиправність своїх дій, розуміючи, що його дії викличуть у ОСОБА_7 побоювання за власне життя, маючи на меті залякати потерпілу, звертаючись до останньої у нецензурній формі, висловив словесну погрозу вбивством, підійшовши впритул до ОСОБА_7 та неодноразово направляючи ствол пневматичного газо-балонний пістолет «SAS Р210», заводський номер « НОМЕР_1 », калібру 4,5 мм, який до вогнепальної зброї не належить, у напрямку останньої, що було прийнято ОСОБА_7 , як дії, спрямовані на подальше його застосування, і давали їй реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується погроза вбивством, за наявності реальних підстав побоюватися її здійснення, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Окрім цього, він же 08.03.2024 близько 23.30год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, на грунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_5 , наніс останньому побої долонею лівої руки у праву ділянку шиї, чим завдав ОСОБА_5 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.129, ч.2 ст.162 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно за вказаних обставин, місця та часу без згоди потерпілого незаконно проник до його житла, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, спрямувавши ствол пістолету у напрямку потерпілого, після чого висловлював погрозу вбивством потерпілим, при цьому наніс потерпілому ОСОБА_5 удар у ділянку шиї. У вчиненому щиро розкаявся, просив не позбавляти волі.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у незаконному проникненні до житла, що порушило його недоторканність, із погрозою застосування насильства, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.162 КК України.

Він же, своїми умисними діями, які виразилися у погрозі вбивством, за наявності реальних підстав побоюватися її здійснення, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України.

Окрім цього, він же, своїми умисними діями, які виразилися в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків, нетяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки такі обставини встановлені в ході судового розгляду.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю беззаперечно визнав свою винуватість, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні перебуває малолітня дитина, працює, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліках в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, позицію сторони обвинувачення, та потерпілих, які у своїх заявах не наполягали на призначенні суворого покарання, дані про особу обвинуваченого, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкціями законів, за якими визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання ч.2 ст.162 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, за ч.1 ст.129 КК України у виді пробаційного нагляду на мінімальний строк, за ч.1 ст.126 КК України у виді громадських робіт.

Остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, суд призначає шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На думку суду, таке остаточне покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи особу винного, конкретні обставини справи, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертизи під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.129, ч.2 ст.162 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.162 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

-за ч.1 ст.126 КК України у вигляді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин;

-за ч.1 ст.129 КК України у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2024 на майно, скасувати.

Речові докази у справі, а саме:

-предмет ззовні схожий на пістолет, з маркувальним позначенням на затворі «Made in Taiwan. NBB 14E22138. P210 cal. 4,5 mm», чорного кольору, із рукояткою коричневого кольору та магазин із позначенням «cal.177», з балоном всередині, змиви з поверхні рукоятки, спускового гачка, затвору предмета ззовні схожий на пістолет з маркувальним позначенням на затворі «Made in Taiwan. NBB 14E22138. P210 cal. 4,5 mm», чорного кольору, із рукояткою коричневого кольору та магазину із позначенням «cal.177», з балоном всередині, знищити;

-DVD-R диск залишити при матеріалах кримінального провадження впродвож всього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривня 84 копійки.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий