Справа № 461/2528/24
Провадження № 1-в/461/17/25
УХВАЛА

16.01.2025 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у в м.Львові подання начальника Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 28.03.2024 у справі №461/2528/24 у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння-

в с т а н о в и в :

Начальник Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 звернулася до суду із поданням, в якому просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 28.03.2024 у справі №461/2528/24 у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Подання мотивує тим, що на виконанні Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області з 28.06.2024 перебуває вирок Галицького районного суду м.Львова від 28.03.2024 у справі №461/2528/24, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком - 2 роки, та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. ОСОБА_4 зазначила, що Закон України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» набрав чинності 9 серпня 2024 року та таким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість вкраденого становить до 2 неоподатковуваних мінімумів громадян. Зазначає, що вартість викраденого ОСОБА_5 майна на момент вчинення правопорушення у 2024 році не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів громадян. Відтак вважає, що на підставі ч.2 ст.74 КК України, п.13 ч.1 ст.537, п.2 ч.2 ст.539 КПК України, засудженого ОСОБА_5 слід звільнити від відбування покарання у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, у якій просила суд проводити розгляд подання без її участі, подання підтримує, просить таке задоволити.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду подання повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку SMS повідомлення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення подання та звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання не заперечив. Окрім того, прокурор просив суд проводити розгляд справи без застосування засобів аудіо та відео фіксації судового засідання.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши матеріали подання та особову справу №36/ЗВП/2024, суд дійшов висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Галицького районного суду м.Львова від 28.03.2024 у справі №461/2528/24 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду від 28.03.2024 набрав законної сили 29.04.2024 та перебуває на виконанні в Галицькому районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області з 28.06.2024.

Із зазначеного вироку вбачається, що 03.02.2024 близько 16.52 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину «ZATARASHOP», який знаходиться за адресою: м. Львів, на вул. Словацького, 8, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, на загальну суму 2350 гривень.

Окрім того, 03.02.2024 близько 17.21 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину «YABLUKA», який знаходиться за адресою: м.Львів, просп. Свободи, 37, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, на загальну суму 1899 гривень

Щодо декриміналізації вчиненого ОСОБА_5 діяння, суд зазначає таке.

На час, до якого відноситься інкриміноване засудженому ОСОБА_5 діяння за ч.4 ст.185 КК України, положення ч.1 ст.51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч.3 ст.51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст.185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2024 році на час, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_5 діяння за ч.4 ст.185 КК України, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст.4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 3028 грн. у 2024 році, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_5 діяння, кваліфікувалися б за ст.51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

Окрім того, оскільки згідно із вироком Галицького районного суду м.Львова від 28.03.2024 (справа №461/2528/24) ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, а саме за крадіжки у 2024 році (2 епізоди), однак вартість викраденого майна щодо кожного з епізодів не досягла порогу кримінальної відповідальності за таємне викрадення чужого майна станом на момент вчинення, відтак ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Керуючись ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.369-372, 376, п.13 ч.1 ст.537, 539 КПК України, суд -

у х в а л и в:

подання начальника Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 - задоволити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Галицького районного суду м.Львова від 28.03.2024 (справа №461/2528/24) за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку із усуненням Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діяння за яке він був засуджений.

Копію ухвали направити до Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1