У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №354/1237/13-к

Провадження № 1-кп/348/37/25

03 березня 2025 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у судовому засіданні м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження №0000005, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 21.01.2013 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ворохта, Івано-Франківської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.382 КК України,

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

представник потерпілої ОСОБА_8 ,

встановив:

відповідно до обвинувального акту: наприкінці 2009 року ОСОБА_9 вирішила побудувати на участку "Женець" в с. Татарів Яремчанської міської ради будинок у стилі "Гуцульська хата" і ОСОБА_5 , з метою особистого збагачення, шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 , почав запевняти потерпілу, що саме в нього можна дешевше купити матеріали та встановити їх під час будівництва. Також обвинувачений запевнив потерпілу в недоцільності укладення будь-яких договорів щодо будівництва. Так, обвинувачений пообіцяв потерпілій, що площа будинку становитиме 157 кв.м, а вартість матеріалів та їх встановлення - 690000,00 гривень. У вересні та у жовтні 2009 року обвинувачений отримав від потерпілої обумовлену суму. Домовлені роботи обвинувачений виконав на 41% і почав переконувати потерпілу, щоб вона додала ще кошти. Потерпіла відмовилася. Тоді обвинувачений відмовився закінчувати будівництво. Внаслідок таких дій обвинуваченого потерпілій було завдано майнову шкоду у розмірі 528441,13 гривень. Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Крім цього, відповідно до рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.11.2011 у справі №5010/1028/2011-18/37, яке набрало законної сили 21.11.2011 ОСОБА_5 зобов`язали за власний рахунок усунути недоліки з будівництва садиби "Дикий мед", яка знаходиться в урочищі Женець, 696, с. Татарів Яремчанської міської ради Івано-Франківської області на суму 106924,00 гривень. Це рішення обвинувачений не виконав. 15.02.2012 було відкрите виконавче провадження із примусового виконання вказаного рішення суду. Заходи вжиті до примусового виконання рішення виявилися безрезультатними, обвинувачений рішення не виконав. 25.03.2013 ВДВС Яремчанського міського управління юстиції вніс подання щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності. Такими діями, ОСОБА_5 умисно з 21.11.2011 до 23.10.2013 не вжив заходів до виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.11.2011 у справі №5010/1028/2011-18/37, яке набрало законної сили, внаслідок чого була заподіяна істотна шкода охоронюваним законом правам та свободам ОСОБА_9 . Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

Захисник 03.03.2025 подала клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 4, 5 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений у судовому засіданні, клопотання підтримав просив кримінальне провадження закрити. На запитання суду зазначив, що погоджується на те, щоб суд розглянув питання щодо звільнення його від кримінальної відповідальності і не продовжував судовий розгляд у загальному порядку. Підтвердив, що така позиція є добровільною і йому відомо, що це нереабілітуюча підстава закриття кримінального првоадження.

Прокурор просив задовольнити клопотання сторони захисту.

Потерпіла була належно повідомлена про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Представник потерпілої просив здійснювати розгляд клопотання за відсутності потерпілої, інші учасники проти цього не заперечували.

У ході розгляду клопотання представник потерпілої зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання в частині закриття кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, оскільки дійсно строк давності притягнення до кримінальної відповідальності пройшов. Однак заперечує щодо закриття кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, оскільки на арк. спр. 229 у томі 1 є копія розписки, відповідно до якої датою видачі розписки є "16.09.08", що виправлено на "16.09.10". Ця обставина свідчить про те, що кошти були передані обвинуваченому саме 16.09.2010, а не як вказано у обвинувальному акті у вересні та у жовтні 2009 року, а отже строк давності за таке кримінальне правопорушення закінчиться тільки 16.09.2025.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження,суд прийшов до такого висновку.

Слід зазначити, що з моменту вчинення кримінальних правопорушень неодноразово змінювався кримінальний закон, однак підстав для застосування зворотньої чи переживаючої дії кримінального закону у часі немає, оскільки строки давності за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину не змінювали, а також не змінювалася тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 4, 5 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до положень ст. 12 КК України з урахуванням санкції ч.4 ст.190 КК України на час вчинення дане кримінальне правопорушення відносилося до особливо тяжких злочинів, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.382 КК України - до тяжких злочинів.

Обвинувачений раніше не судимий, відповідно до вимоги про наявність/відсутність судимостей. Згідно з виягом від 19.02.2025 з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" обвинувачений судимостей не має, питання щодо притягнення його до кримінальної відповідальності вирішується тільки у кримінальному провадженні №0000005. Тому, відповідно до ч.3 ст.49 КК України, суд доходить висновку, що перебіг давності не переривався. У ході судового розгляду обвинувачений належно виконував процесуальні обов`язки. Два роки тому стан здоров`я обвинуваченого погіршився. Зважаючи на стадію онкологічного захворювання та інші супутні хвороби, їх тяжкість та кількість суд доходить висновку, що обвинувачений з поважних причин не з`являвся у судові засідання, а отже підстав для зупинення перебігу давності, визначених ч.2 ст.49 КК України немає.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.382 КК України є триваючим, фомою закінчення триваючого злочину є переривання. Таким чином, з моменту внесення подання державного виконавця щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності цей злочин вважається закінченим. Тож відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України строк давності щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК Україне закінчився у березні 2023 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України є закінченим з моменту заволодіння майном. Відповідно до формулювання обвинувачення, у межах якого здійснюється судовий розгляд, обвинувачений отримав від потерпілої гроші у вересні-жовтні 2009 року. Тож відповідно до п.5 ч.1 ст.49 КК України строк давності щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України закінчився 01.11.2024.

Що стосується доводів представника потерпілої щодо відсутності підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України суд зазначає таке. Здійснення кримінального провадження перебуває на стадії судового розгляду у ході якого суд у повному обсязі дослідив письмові докази. Так, відповідно до копії розписки від 02.10.2009 потерпіла передала обвинуваченому завдаток у розмірі 100000,00 гривень на будівництво у стилі "Гуцулька хата" (т.1 арк. спр. 226). Відповідно до копії розписки у томі 1 на арк. спр. 229 обвинувачений отримав від потерпілої гроші у розмірі 480000,00 гривень та у розмірі 110000,00 гривень на будівництво у стилі "Гуцулька хата"; вказана дата - "16.09.", виявлено також накладання рукописного тексту при написанні року видачі розписки "08" чи "10". У ході судового розгляду представник потерпілої зазначив, що правильною датою рописки є "16.09.10". Це суперечить доказам зібраним у ході досудового розслідування. Так, відповідно до протоколів очних ставок: від 19.04.2012, яка була проведена між потерпілою і ОСОБА_10 (т.2 арк. спр. 21-22) та від 24.02.2012, яка була проведена між обвинуваченим та потерпілою (т.1 арк. спр. 216-218), потерпіла послідовно та достовірно описала, що будівництво будинку у стилі "Гуцульська хата" вона запланувала влітку 2009 року; частину коштів передала ОСОБА_5 02.10.2009 і отримала у нього розписку; після цього передавала кошти частинами ОСОБА_5 або його дружині без розписок; у вересні 2010 року запропонувала ОСОБА_5 оформити передачу коштів розпискою, він погодився, оскільки дійсно отримував ці кошти.

Так, при визначенні моменту вчинення закінченого злочину слід встановити момент заволодіння майном, що і зробив орган досудового розслідування. Момент складання розписки у даному випадку не має значення, оскільки відповідно до показань потерпілої вона передала кошти обвинуваченому не у день написання ним розписки, а раніше. Слід також зазначити, що з моменту відкриття матеріалів досудового розслідування потерпілій та її представнику, ні потерпіла, ані її представник не подавали клопотання щодо неповноти досудового розслідування в частині встановлення моменту вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, і не просили провести додаткові слідчі дії для встановлення достовірних обставин.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи представника потерпілої у цій частині.

Пунктом 1 ч.2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 4, 5 ч. 1 ст. 49 КК України. Проти звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав обвинувачений не заперечував. Також обвинуваченому роз`яснені наслідки закриття кримінального провадження та звільнення їх від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України і він правильно розуміє наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Враховуючи викладене суд вважає необхідним клопотання задовольнити та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрити, у зв`язку із закінченням строків давності.

У ході досудового розслідування щодо обвинуваченого було обрано запобіжний захід (ухвала Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13.11.2013 у справі №354/1099/13-к) у виді застави у розмірі 23000,00 гривень. Відповідно до положень ст.182 КПК України, слід визнати цей запобіжний захід таким, що припинив свою дію. Відповідно до квитанцій про внесення застави (т.2 арк. спр. 89, 90, 91), обвинувачений вніс заставу трьома платежами, а саме: 6000,00 гривень, 12000,00 гривень та 5000,00 гривень відповідно. Враховуючи те, що обвинувачений не порушував умов запобіжного заходу, клопотання про скасування застави та звернення коштів у дохід держави, сторона обвинувачення не подавала, вкзаану заставу слід повернути обвинуваченому.

У ході здійснення судового провадження 26.04.2012 потерпіла пред`явила цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого майнової та моральної шкоди. Потім неодноразово подавала позовні заяви про збільшення позовних вимог.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст.129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

У постанові ККС ВС від 24.05.2018 у справі №531/2332/14-к суд дойшов такого висновку: відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що цивільний позов у кримінальному провадженні слід залишити без розгляду та роз`яснити потерпілій право пред`явити такий у порядку цивільного судочинства.

Керуючисть ст. 284, 285, 286, 372 КПК України, на підставі ст. 49 КК України, суд,

постановив:

клопотання сторони захисту задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.382 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальностіна підставі ч.1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.382 КК України - закрити, у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України.

Визнати таким, що припинив дію запобіжний захід обраний на підставі ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13.11.2013 у справі №354/1099/13-к щодо ОСОБА_5 у виді застави.

Повернути ОСОБА_5 заставу, внесену на підставі ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13.11.2013 у справі №354/1099/13-к у розмірі 23000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок.

Арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.12.2013 у справі №354/1099/13, скасувати.

Цивільні позови ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000005 залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілій право подати позов про стягнення майнової та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3