Справа № 524/5770/16-к
Провадження № 1-кс/524/438/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 року слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді звернувся ОСОБА_3 із клопотанням про скасування арешту майна накладеного постановою ст. слідчого СВ Кременчуцького МУ ОСОБА_4 від 06.02.2012 року в рамках досудового розслідування по кримінальній справі №10825015, кримінальне провадження №0000005. В обґрунтування клопотання зазначив, що йому на праві приватної власності належить вбудоване адміністративне приміщення з додатковим входом, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Слідчим відділом Кременчуцького МУ УМВС в Полтавській області проводилось досудове розслідування у кримінальній справі №10825015, яка в подальшому зареєстрована в ЄРДР за №0000005 від 03.01.2013 за ознаками кримінальних правопорушень ч.2 ст.358, ч.5 с.191 КК України.

За результатами досудового розслідування кримінальне провадження закрито постановою слідчого від 05.07.2017 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Арешт з його майна не знятий.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не прибув, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, при ухвалені рішення покладався на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

У даному випадку із клопотанням про скасування арешту на майно звернувся власник майна.

Арешт майна, також, може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що слідчим відділом Кременчуцького МУ УМВС в Полтавській області проводилось досудове розслідування у кримінальній справі №10825015, яка в подальшому зареєстрована в ЄРДР за №0000005 від 03.01.2013 за ознаками кримінальних правопорушень ч.2 ст.358, ч.5 с.191 КК України.

Постановою ст. слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 06.02.2012 року в рамках досудового розслідування у цій кримінальній справі було накладено арешт на нежитлове вбудоване адміністративне приміщення з додатковим входом, площею 115,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 та яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

За результатами досудового розслідування кримінальне провадження закрито постановою слідчого від 05.07.2017 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Питання про скасування арешту майна не вирішене.

Ухвалюючи рішення про накладення арешту, слідчий виходив з того, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження, дають підстави для висновку, що для збереження речових доказів, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

В якості підстав для накладення арешту зазначено необхідність забезпечення збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Однак, даних про те, що у кримінальному провадженні потребує проведення додаткових досліджень вказане нежитлове приміщення з додатковим входом, стороною обвинувачення не надано.

Також, відсутні підстави вважати, що майно може бути піддано конфіскації, спеціальній конфіскації або використане для забезпечення цивільного позову або містить відомості, що стосуються даного кримінального правопорушення.

Так, заявником доведено, що органом досудового розслідування не надано достатніх даних та підстав, щоб вважати, що зазначене майно одержано злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину.

Однією із загальних засад кримінального провадження визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України є розумність строків. В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ураховуючи викладені обставини в їх сукупності слідчий суддя прийшов до переконання про те, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, оскільки стороною обвинувачення не доведено необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна з огляду на сумніви щодо співмірності такого обмеження права власності зі завданням кримінального провадження, а відтак накладений раніше арешт підлягає скасуванню з метою дотримання прав власника майна, тому клопотання необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст.170-174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000005 (кримінальна справа №10825015 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 від 06.02.2012 року у кримінальній справі №10825015 (кримінальне провадження №0000005) на нежиле приміщення, вбудоване адміністративне приміщення з додатковим входом, площею 115,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 та яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження 12218028.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1