Справа № 201/4295/25
Провадження № 1-кс/201/1606/2025
УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 09.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України,

У судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_3 ,

представник ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що слідчим відділом поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000115 від 09.10.2024 за матеріалами управління карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області відносно групи осіб, які на території Дніпропетровської області організували проведення азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 203-2 КК України.

Виходячи із вказаних матеріалів, група осіб, в порушення вимог ст. 2 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», без відповідної ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, організувала для проведення азартних ігор на території Дніпропетровської області під виглядом терміналів самообслуговування, встановлення грального обладнання з візуалізацією азартних ігор у закладах громадського харчування, що спеціалізуються на реалізації алкогольних напоїв.

Для проведення вказаної протиправної діяльності особами, причетними до вчинення кримінального правопорушення, придбано термінали самообслуговування, на які встановлено програмне забезпечення для візуалізації азартних ігор та підключення до мережі Інтернет, за допомогою якого гравці могли грати в азартні ігри.

Наведене гральне обладнання з метою отримання незаконного прибутку встановлено в приміщеннях закладів громадського харчування, що спеціалізуються на реалізації алкогольних напоїв та розташовані у місті Дніпро та містах Кам`янське Дніпропетровської області, Самар Дніпропетровської області, Нікополь Дніпропетровської області та Синельникове Дніпропетровської області, із програмним забезпеченням для візуалізації азартних ігор та підключенням до мережі Інтернет під виглядом терміналів самообслуговування, чим створено умови на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор без відповідної ліцензії.

04.04.2025 за клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра отримано ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про надання дозволу на проведення обшуку в автомобілі, яким користується фігурант кримінального провадження ОСОБА_5 , здійснюючи перевезення для обслуговування гральне обладнання, Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 .

10.04.2025 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра сумісно з УПК в Дніпропетровській області ДКП НПУ та УКР ГУНП в Дніпропетровській області проведено санкціонований обшук автомобіля Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час обшуку виявлено та вилучено наступне майно:

1. Відео реєстратор 7OMAI серійний номер D08A09K2340 з флеш накопичувачем;

2. Транспортній засіб Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 з двома ключами.

Вищевказане майно, яке було вилучене в ході обшуку, а саме відео реєстратор та ключі від автомобіля вилучено до УКР ГУНП в Дніпропетровській області та автомобіль до спеціального майданчику для тимчасово затриманих (вилучених) транспортних засобі ГУНП в Дніпропетровській області.

Метою арешту речових доказів є забезпечення їх збереження у незмінному стані, уникнення їх реалізації, втрати, знищення.

Крім того автомобіль Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 відповідно до матеріалів досудового розслідування використовувався, як знаряддя вчинення злочину.

10.04.2025 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра винесено постанову про визнання вилученого майна речовими доказами.

У поданому клопотанні прокурором також зазначено, що враховуючи вищевикладене, а також те, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у проведенні оглядів інформації, яка значиться у вилученому відео реєстраторі, та може бути використано як доказ у вчиненні кримінального правопорушення, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, виникає необхідність у накладанні арешту на зазначене майно.

На підставі викладеного, прокурор просить накласти арешт майно з метою збереження речових доказів.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав наведених у ньому, зазначив, що арешт майна є необхідним задля забезпечення подальшого дослідження обставин, які підлягають встановленню у даному кримінальному провадженні.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, представника, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до такого висновку.

Встановлено, що слідчим відділом поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000115 від 09.10.2024 за матеріалами управління карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області, що надійшли до Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про те, що на території м. Дніпро невстановлені особи під виглядом платіжних терміналів самообслуговування встановлюють схожі за зовнішнім виглядом гральні автомати без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України.

Постановою першого заступника Генерального прокурора про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування від 18.10.2024 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000115 від 09.10.2024 доручено слідчим ВП № 2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області.

10.04.2025 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2025 проведено обшук автомобіля Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , у ході якого було виявлено та вилучено: 1. Відеореєстратор 7OMAI серійний номер D08A09K2340 з флеш накопичувачем; 2. Транспортний засіб Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 з двома ключами.

Постановою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра від 10.04.2025 вказане вище майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000115 від 09.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України.

Згідно з інформації з обліків МВС власником транспортного засобу Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На підставі вимог ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктові 1 частини другої статті 170 цього Кодексу): 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

З урахуванням досліджених обставин кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що стороною обвинувачення доведено можливість доказового значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні вилученого під час обшуку майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень як слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

У даному випадку вилучене під час обшуку майно постановою прокурора від 10.04.2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, як такі, що містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, оскільки зазначене у клопотанні прокурора майно цілком відповідає критеріям зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України та ст. 98 КПК України, а тому існують достатні правові підстави для накладення арешту на це майно, з метою його збереження задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженню, оскільки незастосування арешту може призвести до його знищення чи приховування.

Слідчий суддя також зазначає, що відповідно до ч. 2, 9 ст. 100 КПК України речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобов`язана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Спеціальні положення про збереження речових доказів та вирішення питання про них одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, базується на засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів (стаття 23 КПК України), відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що вказане вище майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на майно, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст.ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суддя слідчий приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню частково в частині накладення арешту на автомобіль та відеореєстратор з флеш накопичувачем, адже дане майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Разом із тим, слідчий суддя вважає, що немає процесуальної доцільності у забороні користуватися вказаним вилученим автомобілем. Без шкоди для досудового розслідування майно може бути передано на відповідальне зберігання його власнику і його перебування в органі досудового розслідування порушує його право мирного користування майном.

У даному кримінальному провадженні проведення відповідних слідчих дій з даним майном можливе без позбавлення власника майна користуватися ним, тому немає потреби надалі зберігати це майно під охороною державного органу. Його належне збереження як речового доказу у кримінальному провадженні має забезпечити його власник.

Відповідно до п. 41 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції), уведеною в дію спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010р. № 51/401/649/471/23/125, майно, на яке накладено арешт, передається згідно з рішенням слідчого, прокурора та суду, виходячи з конкретних обставин та інтересів справи, на зберігання представникові територіальної держадміністрації або житлово-експлуатаційної організації, державної служби охорони органів внутрішніх справ, а також організації, якій завдані збитки, або власникові цього майна чи його родичу, якому роз`яснюється його відповідальність за зберігання прийнятого майна, про що у нього відбирається розписка.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. Частина 5 ст. 173 КПК України містить положення про необхідність зазначення в ухвалі слідчого судді згідно переліку тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття рішення про задоволення клопотання.

Таким чином, вилучене в ході проведеного обшуку майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні, внесеному 09.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України, на виявлене та вилучене майно під час проведення 10.04.2025 обшуку транспортного засобу Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , заборонивши будь-яким особам користуватись та розпоряджатись ним, а саме: відеореєстратор 7OMAI серійний номер D08A09K2340 з флеш накопичувачем.

Накласти арешт у кримінальному провадженні, внесеному 09.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України, на виявлене та вилучене майно під час проведення 10.04.2025 обшуку транспортного засобу Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , заборонивши будь-яким особам розпоряджатись ним, а саме: транспортний засіб Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 з двома ключами.

У іншій частині клопотання відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу повернути власнику транспортний засіб Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 з двома ключами.

Зобов`язати власника повідомляти письмово слідчого/дізнавача, прокурора про зміну місця зберігання майна та надавати доступ до місця його зберігання за першою вимогою слідчого/дізнавача і, за необхідності, за вимогою слідчого/дізнавача доставляти вищевказане майно для проведення слідчих дій.

Уповноваженій особі органу досудового розслідування, прокурору у кримінальному провадженні або іншій уповноваженій особі попередити власника під розпис про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України в разі вчинення будь-яких незаконних дій щодо арештованого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено і проголошено 16.04.2025 о 09:50 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1