Провадження №1-кс/359/663/2025
Справа № 359/3280/25
УХВАЛА

Іменем України

21 березня 2025 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_4 поданого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України,

в с т а н о в и в:

21 березня 2025 року до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000733 від 30 жовтня 2017 року, про забезпечення прав і свобод особи, яка тримається під вартою в порядку ст. 206 КПК України. Згідно вироку Вищого антикорупційного суду від 01 жовтня 2024 року постановленого по справі за № 757/870/18-к обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368 та ч. 2 ст. 364 КК України, та призначено йому : за ч. 4 ст. 368 КК України основне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років і додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у державних органах, юридичних особах, заснованих на державній власності, підприємствах і суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної перевищує 50 відсотків, на строк 3 роки, та конфіскації належного йому на праві власності майна; за ч. 2 ст. 364 КК України основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років і додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у державних органах, юридичних особах, заснованих на державній власності, підприємствах і суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної перевищує 50 відсотків, на строк 2 роки, та штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень.

Відповідно вимог ч. 1, 3 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 основне покарання у виді позбавлення волі у межах строку, визначеного санкцією ч. 4 ст. 368 КК України, на строк 10 років і додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконан-ням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у державних органах, юридичних особах, заснованих на державній власності, підприємствах і суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, у межах максимального строку, визначеного санкцією ч. 4 ст. 368 КК України, на строк 3 роки, з приєднанням додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 368 КК України у виді конфіскації належного йому на праві власності майна, та додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 364 КК України, у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень.

08 листопада 2024 року ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на вирок Вищого антикорупційного суду та захисника у кримінальному провадженні №0000733 від 30 жовтня 2017 року.

Згідно вироку Вищого антикорупційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі №757/870/18-к обвинувачений ОСОБА_5 повинен утримуватися під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» (м. Київ, вул. Дегтярівська, 13).

20 березня 2025 року, з метою підготовки до судового засідання в Апеляційній палаті Вищого антикорупційного суду, захисник ОСОБА_4 , мав намір відвідати обвинува-ченого ОСОБА_5 у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» за адресою : м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, для надання правничої допомоги, однак прибувши до СІЗО, у побаченні із обвинуваченим ОСОБА_5 йому було відмовлено та повідомлено, що вранці 20 березня 2025 року останнього було етаповано як засудженого для відбування покарання до Бориспільської виправної колонії № 119, яка розташована за адресою: Київська область, с. Мартусівка, вул. Бориспільська, 1.

На цей час обвинувачений ОСОБА_5 не має статусу засудженого і під час апеляційного оскарження вироку суду виходячи з положень ст. 532, 535 КПК України не повинен знаходитись чи утримуватись в установі для відбування покарання, тобто в колонії.

Враховуючи викладене, обвинувачений ОСОБА_5 просив зобов`язати уповноважені підрозділи військових частин або поліції здійснити конвоювання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Бориспільської виправної колонії № 119 (Київська область, Бориспільський район, сел. Мартусівка, вул. Бориспільська, 1) до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» (м. Київ, вул. Дегтярівська, 13) для подальшого виконання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, призначеного вироком Вищого антикорупційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі № 757/870/18-к.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 клопотання підтримали за вказаними у ньому обґрунтуваннями та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в засіданні підтримав клопотання обвинуваченого та його захисника, не заперечував проти його задоволення. Вказав також, що йому невідомі підстави, на яких СІЗО прийнято рішення про етапування ОСОБА_5 до колонії. Таких розпоряджень ні прокурор, ні Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду колонії не давали. Про наявні вироки суду щодо ОСОБА_5 , які набрали законної сили та, у зв`язку з цим, обвинувачений набув статусу засудженого, прокурору також невідомо.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження та дослідивши докази, приєднані до клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Встановлено, що вироком Вищого антикорупційного суду від 01 жовтня 2024 року по справі № 757/870/18-к обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368 і ч. 2 ст. 364 КК України, та призначено йому : за ч. 4 ст. 368 КК України основне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років і додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у державних органах, юридичних особах, заснованих на державній власності, підприємствах і суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної перевищує 50 відсотків, на строк 3 роки, та конфіскації належного йому на праві власності майна; за ч. 2 ст. 364 КК України основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у державних органах, юридичних особах, заснованих на державній власності, підприємствах і суб`єктах господа-рювання, у статутному капіталі яких частка державної перевищує 50 відсотків, на строк 2 роки, та штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень.

Відповідно вимог ч. 1, 3 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 основне покарання у виді позбавлення волі у межах строку, визначеного санкцією ч. 4 ст. 368 КК України, на строк 10 років і додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у державних органах, юридичних особах, заснованих на державній власності, підприємствах і суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, у межах максимального строку, визначеного санкцією ч. 4 ст. 368 КК України, на строк 3 роки, з приєднанням додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 368 КК України у виді конфіскації належного йому на праві власності майна, та додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 364 КК України, у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (а.с. 13-118).

Відповідно ч. 1, 2 ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Згідно ч. 1 ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

За змістом ч. 1 ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Встановлено, що вирок Вищого антикорупційного суду від 01 жовтня 2024 року по справі № 757/870/18-к на момент розгляду клопотання адвоката ОСОБА_4 поданого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України, законної сили не набрав.

Згідно ухвали по відкриття апеляційного провадження від 18 листопада 2024 року, суддею Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_6 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 на вирок Вищого антикорупційного суду від 01 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000733 від 30 жовтня 2017 року (а.с. 119-121).

Відповідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За змічстом ч. 5 ст. 535 КПК України до набрання обвинувальним вироком законної сили обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не може бути переведений у місце позбавлення волі в іншу місцевість.

Відповідно ст. 18 КВК України виправні колонії виконують покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі.

У відповідності до вимог ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовує-ться щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тримання осіб, взятих під варту, відповідно завдань кримінального судочинства здійснює-ться на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетент-ного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Зміна запобіжного заходу, виду установи виконання покарань чи режиму відбування покарання здійснюється з додержанням вимог, передбачених чинним кримінальним, кримінальним процесуальним та кримінально-виконавчим законодавством.

З моменту поміщення ОСОБА_7 до Бориспільської виправної колонії № 119 (Київська область, м. Бориспіль, с. Мартусівка, вул. Бориспільська, 1) і на час розгляду даного клопотання обставин, які б виправдовували, а також давали підстави для тримання підозрюваного в Бориспільської виправної колонії № 119, передбачені ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», слідчому судді не надано.

Відповідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» взятих під варту осіб тримають у маломісних або загальних камерах. Як виняток, з метою збереження таємниці досудового розслідування, захисту ув`язнених від можливих посягань на їх життя, запобігання вчиненню ними нового кримінального правопорушення, забезпечення національної чи громадської безпеки, чи за наявності на те медичних підстав за відповідним рішенням слідчого, який здійснює досудове розслідування, чи начальника установи попереднього ув`язнення, погодженим з прокурором, їх можуть тримати в одиночних камерах або у маломісних камерах з дотриманням вимог ізоляції, зазначених у цих рішеннях. Тримання в одиночних камерах неповнолітніх не допускається, а в разі виникнення загрози їх життю вони переводяться до іншої маломісної або загальної камери. Особи, взяті під варту, які досягли вісімнадцятирічного віку, тримаються в камерах окремо від неповнолітніх та повнолітніх осіб до досягнення ними двадцяти двох років.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить висновку, що перебування ОСОБА_5 в Бориспільській виправній колонії № 119 (Київська область, м. Бориспіль, с.Мартусівка, вул. Бориспільська, 1) прямо суперечить вимогам вище наведеного законо-давства і безумовно свідчить про порушення прав обвинуваченого, як попередньо ув`язненої особи, які підлягають негайному відновленню.

Отже, з урахуванням наведених вимог закону, слідчий суддя вважає, що порушення прав обвинуваченого, передбачені ст.8, 9 Закону України «Про попереднє ув`язнення» продовжують тривати, що потребує з боку слідчого судді вжиття заходів реагування, у вигляді задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 ..

Зважаючи на вказане та керуючись вимогами ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 206, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 поданого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України- задовольнити.

Зобов`язати Батальйон конвойної служби поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснити конвоювання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Бориспільської виправної колонії № 119 (Київська область, Бориспільський район, с. Мартусівка, вул. Бориспільська, 1) до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» (м. Київ, вул. Дегтярівська, 13) для подальшого виконання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, призначеною вироком Вищого антикорупційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі № 757/870/18-к.

Ухвалу суду для відома та контролю направити до Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Копію ухвали слідчого судді для негайного виконання направити засобами зв`язку.

Ухвала слідчого судді, згідно вимог ч.3 ст.309 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали слідчого судді здійснено 25 березня 2025 року о 16 год.00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1