ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2052/22 Номер провадження 11-кп/814/355/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ( відеоконіференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, № 0000523 від 04.08.2022, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.09.2022 року, щодо ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, без постійного місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 08.07.1993 року Миргородським міжрайонним окружним судом Полтавської області за ст.ст. 140 ч. 2, 141 ч. 2, 42 КК України до покарання у виді 4-х років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 15.09.1993 року вирок змінений Полтавським обласним судом визначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі;

2) 10.08.1995 року Миргородським районним судом за ст.ст. 81 ч.4, 89 ч. 1, 42 КК України до 5 років позбавлення волі;

3) 27.03.2000 Октябрським районним судом м. Полтава за ст. 105 КК України до 1 року позбавлення волі;

4) 27.11.2000 року Миргородським міським судом Полтавської області за ст. 140 ч. 2 КК України до 2-х років позбавлення волі;

5) 31.03.2003 Миргородським районним судом Полтавської області за ст. 187 ч. 1 КК України до 4-х років позбавлення волі;

6) 28.11.2014 року Миргородським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі;

7) 19.01.2017 року Миргородським міськрайонним судом за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 71 КК України до 3-х років позбавлення волі;

8) 19.01.2017 року Апеляційним судом Полтавської області за ст. 185 ч.3, 71 КК України до покарання у виді 3-х років 1-го місяця позбавлення волі; 13.03.2019 звільнений по відбуттю строку покарання;

9)17.12.2019 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді 1-го року позбавлення волі,

10) 18.05.2020 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання 1 рік позбавлення волі, звільнений 27.08.2020 року з ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» по відбуттю строку покарання;

11) 12.05.2021 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту;

12) 17.12.2021 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

13) 20.01.2022 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки.

Визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначено покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 ч.1 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2022 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяця.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту негайно в залі суду.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту взяття під варту, тобто з 27 вересня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на користь держави на залучення експерта в сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Вирішено долю речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин:

ОСОБА_7 , 24 червня 2022 року , близько 09 год. 00 хв., повторно, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості на території лікувально-оздоровчого комплексу «Миргород Курорт», що знаходиться по вул. Гоголя, 112 в м. Миргород, Полтавської області, де на лавочці спільно розпивав алкогольні напої із ОСОБА_9 , який мав при собі власний мобільний телефон марки «TECNO», модель «T301».

В подальшому, ОСОБА_7 помітивши, що ОСОБА_9 заснув, а його мобільний телефон впав на землю біля лавочки, під дією раптово виниклого умислу направленого на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що власник майна та інші сторонні особи за його діями не спостерігають, тобто діючи таємно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, повторно, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, що введений у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у подальшому Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, підібрав з землі та викрав мобільний телефон марки «TECNO», моделі «T301», вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/117-22/11294- ТВ від 23.08.2022 становить 406 грн. 00 коп.

Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим довів свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна до кінця, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 406 грн. 00 коп.

Своїми умисними та протиправними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинуваченим подана апеляційна скарга в якій він ставиться питання про скасування вироку суду, просить застосувати більш м`яке покарання у вигляді. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений розкаявся у вчиненому.

Позиція учасників провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу.

Водночас обвинувачений заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Прокурор не заперечив проти закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_7 з під варти .

Мотиви апеляційного суду.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КУпАП.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, сума викрадення якої не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2684 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1342 грн. на 2023 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ст. 51 ч.2 КУпАП) становить 2684 грн.

Тобто, з 09.08.2024 сума викраденого майна, яка не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст. 51 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 визнаний судом винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 на суму 406 грн. Тобто сума викраденого є меншою за 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З огляду на вказане, оскільки Законом України № 3886-ІХ збільшилася сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Враховуючи викладене, те, що обвинувачений просив закрити кримінальне провадження, клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, вирок суду скасуванню із закриттям кримінального провадження на п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Керуючись ст.ст.376, 404,405, 419 КПК України ,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.09.2022 року, щодо ОСОБА_7 скасувати та на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.01.2022 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Процесуальні витрати в сумі 755 грн. віднести за рахунок держави.

Речовий доказ - мобільний телефон марки "ТЕСНО" моделі "Т301" - повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4