Номер провадження: 11-кп/813/1007/25
Справа № 494/1728/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Березівського районного суду Одеської обл. від 08.10.2024 в к/п №0000085 від 12.07.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Данилівка, Березівського р-ну, Одеської обл., громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 05.09.2024 Березівським райсудом Одеської обл. за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнана винуватою у тому, що 11.07.2024 приблизно, о 20 год., між нею та ОСОБА_9 , які знаходились напроти будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . З метою реалізації свого протиправного умислу, направленого на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 умисно, протиправно завдала до п`яти ковзаючих ударів дерев`яною палицею, яку тримала в правій руці в область грудної клітки та живота потерпілого. Своїми неправомірними діями, ОСОБА_8 умисно спричинила потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді саден грудної клітки та живота.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , не оспорюючи викладені у вироку та в обвинувальному акті фактичні обставини справи, вказує на те, що оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання не ґрунтується на вимогах кримінального закону, оскільки призначена судом міра покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі через суворість і можливість призначення їй більш м`якого покарання з огляду на те, що:

- суд 1-ої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, оскільки вона визнала свою вину у вчиненні кримінального проступку та щиро розкаялась, є особою, раніше не судимою, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, у неї є велике господарство, від чого вона отримує дохід, а тому призначення покарання у виді штрафу буде достатнім для досягнення мети покарання;

- суд 1-ої інстанції не врахував, що прокурор у судових дебатах просив обрати їй міру покарання саме у виді штрафу, та не взяв до уваги особу потерпілого, який був ініціатором конфлікту не в перший раз.

За таких обставин обвинувачена ОСОБА_8 просить змінити вирок Березівського райсуду Одеської обл. від 08.10.2024 та призначити їй більш м`яке покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , водночас вона будучи належним чином повідомлена про час та місце його проведення до апеляційного суду не з`явилася, причини неявки не повідомила.

Оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченої, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку прокурора та представника потерпілого, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вказаного вироку свідчить про те, що він вказаним вимогам відповідає у повному обсязі з огляду на такі обставини.

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_8 не оспорюється її винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального проступку та правильність кваліфікації її дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що її дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Що стосується доводів обвинуваченої відносно призначеного їй покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно із абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 судом 1-ої інстанції було враховано суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та відомості про особу обвинуваченої.

Обставин, які відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої, судом встановлено не було.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченої ОСОБА_8 щодо призначення покарання у виді штрафу, апеляційний суд враховує ту обставину, що з огляду на матеріали справи, вона як на час постановлення вироку, так і на час його перегляду в апеляційному порядку, не була працевлаштована, відповідних доказів у підтвердження свого майнового стану та отриманого доходу обвинувачена також не надала, що дає підстави стверджувати про ймовірну неможливість виконання призначеного судом покарання у виді штрафу.

Колегія суддів також враховує ту обставину, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Водночас, поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, на підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 була раніше судима за вчинення аналогічного кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема 05.09.2024 вироком Березівським райсудом Одеської обл. із призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що свідчить про системність вчинених нею кримінально-караних дій та як наслідок небажання стати на шлях виправлення.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні відомості про сплату ОСОБА_8 штрафу за попереднім вироком суду від 05.09.2024, що також спростовує доводи скарги про її фінансову спроможність та достатність призначення покарання у виді штрафу.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги поведінку обвинуваченої, яка в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, не підтвердила дійсність наміру щодо сплати штрафу у розмірі, передбаченому санкцією інкримінуємої їй статті, як і не пояснила її позицію, висловлену в апеляційній скарзі щодо дій потерпілого у конфлікті, що виник між ними, що не узгоджується з мотивами її скарги стосовно щирого каяття.

Отже, наведені обставини, викликають сумнів у дійсних намірах обвинуваченої як зі сплати штрафу, так і щодо її розкаяння, а лише формальна вказівка на визнання нею вини у вчиненні інкримінованого діяння, без належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, не може свідчити про щире каяття. При цьому, факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Аналогічна правова позиція викладена колегією суддів Третьої судової палати ККС у складі ВС у постанові від 15.11.2021 по справі № 199/6365/19 (провадження № 51-3198км21).

Що стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_8 про неврахування судом 1-ої інстанції думки прокурора, який просив призначити їй покарання саме у виді штрафу, то апеляційний суд їх до уваги не приймає, враховуючи позицію прокурора, який брав участь під час апеляційного розгляду справи та представника потерпілого, які заперечували проти апеляційної скарги, а також з огляду на викладені вище та встановлені як судом 1-ої інстанції, так і судом апеляційної інстанції обставини.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу обвинуваченої, що призначене їй покарання у виді громадських робіт відповідно до санкції ч. 1 ст. 125 КК України не є максимальним.

Відтак, з огляду на вищезгадані обставини, колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_8 більш м`якого покарання за вчинення нею кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції та вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та зміни або скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Березівського районного суду Одеської обл. від 08.10.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4