ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1153/23

Провадження № 11-кп/4820/554/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.07.2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немаючого, непрацюючого, інвалідності не маючого, раніше судимого, -

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.04.2023 року за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, та остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Суд вважав встановленим наступні обставини. ОСОБА_6 маючи не зняту та не погашену судимість, 05.06.2023 року близько 21 год. 00 хв. у житловому будинку АДРЕСА_2 , разом із своєю співмешканкою ОСОБА_8 та спільним знайомим ОСОБА_9 вживали алкогольні напої. Під час розпиття спиртного, на ґрунті ревнощів, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виник конфлікт, який переріс у бійку між ними, в ході якої у ОСОБА_6 , з мотивів помсти, ревнощів та раптових особистих неприязних відносин, виник умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, який спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 - ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у тому ж місці, в той же час, маючи на меті заподіяння шкоди здоров`ю потерпілому, діючи умисно та усвідомлено, взяв із полиці кухонний ніж, та усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій, наніс один проникаючий удар ножем, який тримав у правій руці у тіло ОСОБА_9 в область черевної порожнини, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного ушкодження передньої черевної стінки з ушкодженням внутрішніх органів: множинні наскрізні рани тонкої кишки, множинні різані рани брижі тонкої кишки, заочеревна гематома; травматично-геморагічний шок І ступеня (станом на 05.06.2023 року відповідно до розрахунку шокового індексу Альговера, який визначається за формулою PS/АТ, де PS- пульс або частота серцевих скорочень, AT - артеріальний тиск (систолічний) - 68/80=0,85, що дорівнює 10-15% крововтрати (0,5 л), за критеріями Marino це дефіцит об`єму циркулюючої крові І ступеня, який є наслідком проникаючого колото-різаного ушкодження передньої черевної стінки), які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №136 від 19.07.2023 року, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння, після чого покинув місце події.

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 просять вирок суду змінити, закрити кримінальне провадження у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.1 ст.121 КК України на ст..123 КК України та пом`якшити покарання; виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання за сукупністю вироків на підставі ст..71 КК України. Вважають, що вказане судове рішення підлягає зміні в зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначають, що ситуація, яка передувала вчиненню кримінального правопорушення, супроводжувалася почуттями приниження гідності, образи, зневажливого ставлення ОСОБА_9 до ОСОБА_6 у присутності співмешканки ОСОБА_8 , сприяли тривалому накопиченню в обвинуваченого ОСОБА_6 негативних емоційних переживань, які призвели до формування у нього предафектної ситуації та подальшої реалізації емоційної розрядки. Приблизно за тиждень перед подіями 05.06.2023 року і у день вчинення правопорушення ОСОБА_6 зазнав з боку потерпілого ОСОБА_9 фізичного насильства та образ, що стало причиною подальшої кумуляції психоемоційної напруги та призвело до формування у обвинуваченого стану психологічної фрустрації та подальшої реалізації емоційної розрядки. ОСОБА_6 вчинив правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, яке виникло внаслідок неправомірних дій потерпілого і заподіяння тілесних ушкоджень, дій ОСОБА_9 , що принижували гідність ОСОБА_6 як чоловіка, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого ОСОБА_9 . Крім того вказують, що суд першої інстанції у вироку, як на докази, посилався на висновки експертиз: № СЕ-19/102-23/11611-БД від 29.01.2024 року, № СЕ-19/102-23/11609-БД від 11.03.2024 року, № СЕ-19/102-23/11610-БД від 05.03.2024 року, які мають істотні суперечності і не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, вважають недопустимими такі докази: протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 05.06.2023 року, тому що результати огляду особи викладені лікарем на бланку форми № 129/о, який затверджений наказом МОЗ України № 302 від 27.12.1999 року. Цей наказ є нечинним, оскільки скасований наказом МВС України і МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Дослідженими в судовому засіданні доказами було встановлено, що 05.06.2023 року ОСОБА_6 будь-яким транспортним засобом не керував. Згідно протоколу медичного огляду лікар оглянув ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Медичний огляд ОСОБА_6 проведено з порушенням вимог закону, тому протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 05.06.2023 року є недопустимим доказом, а тому суд не міг посилатися на вказаний документ при ухваленні судового рішення. Визнання ОСОБА_6 , факту вживання спиртних напоїв не є достатнім доказом перебування особи в стані алкогольного сп`яніння. Зазначають, що ОСОБА_6 вчинив правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, яке виникло внаслідок неправомірних дій потерпілого і заподіяння тілесних ушкоджень, дій ОСОБА_9 , що принижували гідність ОСОБА_6 як чоловіка, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого ОСОБА_9 . Тобто обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст..123 КК України. Також зазначають, що 19.04.2023 року вироком Летичівського районного суду Хмельницької області, який набрав законної сили 19.05.2023 року, у кримінальному провадженні №0000063 від 21.02.2023 року (судова справа № 578/4723) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки та покладенням обов`язків у відповідності до ст.76 КК України. Згідно вироку суду від 19.04.2023 року ОСОБА_6 25.01.2023 року, близько 23 год. 10 хв., таємно викрав алюмінієвий бідони об`ємом 38 л. вартістю 825 грн., та алюмінієвий бідон із вмонтованим пристроєм для нагрівання води об`ємом 38 л. вартістю 525 грн., чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1350 грн. Крім того, ОСОБА_6 21.02.2023 року, близько 15 год. 30 хв., таємно викрав курку сіро-чорної масті породи «Амрокс», вагою 2,132 кг, вартістю 587,50 грн., чи спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 587,50 грн. Згідно вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.04.2023 року загальна сума заподіяної ОСОБА_6 майнової (матеріальної) шкоди склала 1937,50 грн. 09.08.2024 року набрав чинності закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно цих змін адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення наступає за крадіжку чужого майна в сумі до 757 грн., а за ч. 2 цієї статті - від 757 до 3028 грн. Тобто, у зв`язку із внесеними змінами до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення відбулася декриміналізація вчиненого ОСОБА_6 діяння згідно вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.04.2023 року. Вважають, що є підстави для закриття кримінального провадження №0000063 від 21.02.2023 року (судова справа № 678/472/23) стосовно ОСОБА_6 у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який прохав залишити вирок щодо винуватості ОСОБА_6 за ст..121 ч.1 КК України без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню, а вирок суду слід змінити, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд в цілому не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України. Доводи апеляційної скарги, не викликають сумнівів у правильності судового рішення, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги, відповідно до вимог ст.352 КПК України. Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснював, що 05.06.2023 року він спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розпивали спиртні напої, а саме горілку у житловому будинку АДРЕСА_2 . Ними горілки було випито багато, більше 1,5 л. Вони вживали її протягом дня, та неодноразово після випитого засинали, потім знову просинались та вживали горілку далі. Потім того ж дня приблизно о 21 год. 00 хв., коли він вже мав йти додому, у нього з обвинуваченим ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з приводу того, що незадовго до цього ОСОБА_6 нібито бачив, що він з ОСОБА_8 разом спали на ліжку в кімнаті, хоча насправді такого не було. Напевно з приводу цього на ґрунті ревнощів ОСОБА_6 схопив кухонного ножа, та наніс йому один удар ножем в область живота. Потім після цього він з ножем у животі вийшов на вулицю, сам вийняв зі свого живота даного ножа та викинув його десь неподалік. Після цього він вже нічого не може пригадати, так як втратив свідомість. Конфліктів його з ОСОБА_6 того дня було два, а саме перший конфлікт коли вони просто сварились між собою та шарпали один одного, але при цьому ніхто нікому жодних ударів руками або ногами не наносив, але саме тоді ОСОБА_6 першого разу схопив кухонного ножа до нього, але він тоді сам забрав з руки у ОСОБА_6 даного кухонного ножа та поклав на полицю. Він стверджує, що того дня та того вечора жодних інтимних відносин з ОСОБА_8 не мав, з нею не лежав на ліжку, не був разом з нею в оголеному чи напівоголеному вигляді разом. Під час конфлікту він з ОСОБА_6 перебував у кухні за столом, а ОСОБА_8 здається перебувала у одній з кімнат будинку. ОСОБА_6 наносив йому удар в область живота правою рукою, і він в той час стояв перед ним. В ході даного конфлікту він будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не наносив, можливо штовхав та шарпав його для того, щоб забрати у нього ніж з руки, але ударів не було. На його думку у ОСОБА_6 є підстави оговорювати його, оскільки він є особою раніше неодноразово судимою і розуміє що йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі за даний злочин. Він показання, надані ним під час проведення досудового розслідування підтримує повністю та підтверджує їх.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що на протязі всього дня 05.06.2023 року вони втрьох: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і вона неодноразово вживали горілку; момент спричинення потерпілому тілесних ушкоджень вона не бачила. Вона не лежала роздягнутою в ліжку з ОСОБА_9 ОСОБА_9 ОСОБА_6 ні 05.06.2023 року, ні в інші дні тілесних ушкоджень не завдавав.

Саме ці показання на підставі ст..97 КПК України суд використав як доказ, у зв`язку з чим посилання на її позасудові показання зі сторони захисту не заслуговують на увагу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснювала, що 05.06.2023 року вона ввечері була викликана черговим лікарем КНП «Летичівська багатопрофільна лікарня» в ургентному порядку в зв`язку з тим, що було повідомлено про те, що було доставлено чоловіка з ножовим пораненням. Вона надавала потерпілому ОСОБА_9 першу невідкладну медичну допомогу. Було виконано відносно потерпілого оперативне втручання. У потерпілого ОСОБА_9 було проникаюче поранення і при огляді було видно поранення кишечника, травму було отримано колючим предметом. Коли потерпілого ОСОБА_9 було доставлено у лікарню, то він був при свідомості та на її запитання, чим було завдано дану травму останній повідомив, що ножем та йому відомо хто саме її спричинив, однак прізвище особи він не називав. У потерпілого стан здоров`я був важкий, оскільки були присутні ознаки кровотечі, кількість гемоглобіну свідчила про те, що є анемія, в черевній порожнині була активна кровотеча, яку в подальшому було зупинено. Потерпілий перебував у стані травматологічного шоку, однак чи перебував він у стані алкогольного сп`яніння вона повідомити не може, оскільки вона не проводила дане дослідження, і в неї не було часу для того щоб виявляти будь-які ознаки алкогольного сп`яніння, вона швидко та першочергово надавала потерпілому невідкладну допомогу.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснювала, що вона являється матір`ю потерпілого ОСОБА_9 , та 05.06.2023 року близько 21 год. 00 хв. до неї на її господарство за адресою АДРЕСА_2 , прийшла ОСОБА_8 , яка перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, та повідомила що її сина ОСОБА_9 було поранено ножем, і дане поранення йому спричинив ОСОБА_6 , який покинув місце події.

Свідок-лікар судово-медичний експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснював, що дійсно було проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, про що лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_13 складено відповідний висновок експерта №135 від 20.06.2023 року та відповідно до даного висновку стор.3, об`єктивно: РАНИ: поверхнева рана на відстані 0,2 см від краю зовнішньої частини нижньої губи рота, у центральній частині, продовгувато-хвилястої форми, косо направлена на третю та восьму години умовного циферблату годинника, із підсохшою поверхнею темно-багряного кольору, вище рівня навколишньої шкіри, з осадженням навколо, розміром 1,5x0,5 см; поверхнева рана слизової оболонки центральної частини нижньої губи, продовгувато-хвилястої форми, розміром 1,8x1,5 см, спрямована по ширині губи, сіро-білого кольору, на рівні неушкодженої слизової, з почервонінням навколо. Згідно даного опису, а саме ознак за живлення даної рани тілесні ушкодження як зазначає експерт ОСОБА_13 відповідають чотирьох денному терміну утворення. Із висновку експерта №135 від 20.06.2023 року вбачається, що ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_6 , які описані у висновку, станом на 06.06.2023 року не могли утворитись 05.06.2023 року тому, що характеристика поверхні, кольору, меж даних ушкоджень відповідає не менш як 4 добам. Він підтверджує висновок експерта №135 від 20.06.2023 року та висновки які викладено у ньому. Також він підтримує та підтверджує висновок експерта №136 за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 від 19.07.2023 року у кримінальному провадженні №0000172 від 05.06.2023 року у ньому ступінь тяжкості відповідає тілесним ушкодженням.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та пояснив, що у ОСОБА_9 до нього є якісь невідомі неприязні відносини, напевно це з приводу того, що він раніше зустрічався з ОСОБА_8 , а на даний час вже саме він з нею живе разом. 05.06.2023 року приблизно о 09 год. 00 хв., він, ОСОБА_8 та ОСОБА_14 сиділи у кухні житлового будинку АДРЕСА_2 , та всі разом вживали алкогольні напої, а саме пили горілку. Потім пізніше, того самого дня в обідню пору до них до будинку прийшов ОСОБА_9 , який приніс з собою пляшку горілки, та також присів до них за стіл та почав разом з ними вживати горілку, а ОСОБА_14 ще трохи з ними посидів та пішов з будинку і вони втрьох, а саме він, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжили сидіти за столом у кухні та вживати горілку. Потім того ж дня після обіду він з ОСОБА_9 ще здається виходили з будинку для того щоб придбати ще горілки. Того дня, а саме 05.06.2023 року протягом всього дня він, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вживали горілку та всі вони перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння. 05.06.2023 року протягом дня між ним та ОСОБА_9 будь-якого конфлікту з приводу бійки не було, можливо були інколи словесні конфлікти. Ввечері того ж дня, приблизно о 21 год. 00 хв. він заснув у кухні за столом, а коли прокинувся то побачив, що він сидить один, коли він вийшов з приміщення кухні та зайшов у кімнату будинку для того щоб лягти відпочивати, він ввімкнув світло та побачив, як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 лежали разом у ліжку та були накриті ковдрою, він стягнув дану ковдру та ОСОБА_9 почав на нього кричати. В нього в той момент виникла злість на ОСОБА_9 від побаченого ним у кімнаті, і він був обурений на ОСОБА_9 за те, що він вчинив такий вчинок, адже ОСОБА_8 була його дівчиною. Він від побаченого почав збирати свої речі для того, щоб піти з будинку, в цей же час ОСОБА_9 почав на нього кричати, обзивати нецензурними словами та виганяти його з будинку. Він зібрав свої речі, а саме одяг та виніс на вулицю. Повертаючись назад у будинок, він пішов на кухню, для того щоб забрати свою кепку, а ОСОБА_9 в цей час вже був одягнутим, кричав на нього та також зайшов позаду нього у приміщення кухні, а потім ОСОБА_9 кілька разів завдав йому удари по обличчю, від яких він впав на підлогу. Коли він підводився з підлоги, то ОСОБА_9 ще кілька разів вдарив його по ребрах ногою. Коли він все ж таки піднявся, то схопив ножа, який йому попав під руку та вдарив ним один раз ОСОБА_9 в область його живота, та забрав ніж назад, від даного удару ОСОБА_9 нахилився вперед, а він в цей час тримав ножа у себе в правій руці викинув його на підлогу кухні біля холодильника. І саме в даний момент ОСОБА_9 покликав ОСОБА_8 , та сказав їй щоб вона викликала швидку медичну допомогу.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих судом обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Із протоколу огляду місця події від 06.06.2023 року вбачається, що органом досудового розслідування було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 .

Із протоколу №40 медичного огляду для встановлення стану сп`яніння КНП «Летичівська багатопрофільна лікарня» від 05.06.2023 року вбачається, що згідно даних приладу алкотестеру «Алконт-М» прилад №00093 тест №292 від 05.06.2023 року, результат тесту 2,10% проміле алкоголю в крові щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо його неправильного оформлення і навіть обидві сторони кримінального провадження та свідок не заперечують факт тривалого вживання алкогольних напоїв 05.06.2023 року.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 показав, як спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .

Вказана слідча дія проведена відповідно до вимог ст..240 КПК України.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 25.07.2023 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 показав, як отримав тілесні ушкодження від дій ОСОБА_6 .

Вказана слідча дія проведена відповідно до вимог ст..240 КПК України.

Із висновку судово-медичної експертизи №136 від 19.07.2023 року вбачається, що у ОСОБА_9 станом на 05.06.2023 року наявні тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного ушкодження передньої черевної стінки з ушкодженням внутрішніх органів: множинні наскрізні рани тонкої кишки, множинні різані рани брижі тонкої кишки, за очеревина гематома; травматично-геморагічний шок І ступеня (станом на 05.06.2023 року відповідно до розрахунку шокового індексу Альговера, який визначається за формулою PS/АТ, де PS - пульс або частота серцевих скорочень, AT - артеріальний тиск (систолічний) - 68/80=0,85, що дорівнює 10-15% крововтрати (0,5л), за критеріями Marino це дефіцит об`єму циркулюючої крові І ступеня, який є наслідком проникаючого колото-різаного ушкодження передньої черевної стінки). Дані тілесні ушкодження могли утворитись за обставин зазначених в постанові про призначення судово-медичної експертизи, а саме 05.06.2023 року, одномоментно. Враховуючи переважання глибини над її шириною та рівні краї рани можна вважати її колото-різаною, яка могла виникнути від одноразової механічної дії якогось твердого плоского, ймовірно й однобічного гострого клинкового знаряддя, по типу ножа. Внаслідок занурення даного клинка, утворення ранового каналу та вилучення клинка. Вище перелічені тілесні ушкодження в сукупності за своїм характером згідно пунктів 2.1.1.а) та 2.1.3.к) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6 «Про розвиток та вдосконалення судово медичної служби України» - ушкодження живота, котрі проникли в черевну порожнину, у тому числі і без ушкодження внутрішніх органів, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з подіями які мали місце 05.06.2023 року;

Колегія суддів вважає, що зазначена експертиза проведена в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, з додержанням вимог статей 242-244 КПК України, за змістом вона відповідає вимогам статей 101, 102 КПК України, а тому фактичні дані, зазначені в цьому висновку, є допустимими доказами в цьому кримінальному провадженні.

Із висновку судово-медичної експертизи №135 від 20.06.2023 року вбачається, що була проведена судово-медична експертиза ОСОБА_6 , із якої вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_6 були отримані не 05.06.2023 року.

Із висновку судово-психіатричної експертизи № 412 від 21.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_6 на період інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю синдром залежності, виявляє такі й на теперішній час. Підозрюваний ОСОБА_6 на період вчинення кримінального правопорушення усвідомлював свої дії та міг керувати ними. Підозрюваний ОСОБА_6 на даний час усвідомлює свої дії та може керувати ними. Підозрюваний ОСОБА_6 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує;

Із висновку судово-психіатричної експертизи № 530 від 02.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_6 на період інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю синдром залежності. ОСОБА_6 на теперішній час виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю синдром залежності. ОСОБА_6 на період інкримінованого йому кримінального правопорушення усвідомлював свої дії та міг керувати ними. Усвідомлює свої дії та може керувати ними й на теперішній час. ОСОБА_6 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Стан «сильного душевного хвилювання» - юридична категорія. ОСОБА_6 в період вчинення інкримінованого йому злочину в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу, як підстави до кваліфікації стану «сильного душевного хвилювання» не знаходився. Згідно з матеріалами кримінального провадження емоційний стан ОСОБА_6 змінився під дією вжитого алкоголю (результат виявлено 2,1 проміле алкоголю);

Із висновку судово-психіатричної експертизи № 82 від 07.02.2024 року вбачається, що у обвинуваченого ОСОБА_6 будь-яких відхилень у психічному розвитку, які не є виявами психічного захворювання, немає. Обвинувачений ОСОБА_6 станом на 05.06.2023 року виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю синдром залежності, проте він усвідомлював свої дії та міг керувати ними. Обвинувачений ОСОБА_6 у теперішній час виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю синдром залежності, проте він усвідомлює свої дії та може керувати ними. Обвинувачений ОСОБА_6 , з урахуванням емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, умов мікросоціального середовища, міг усвідомлювати реальний зміст власних дій та повною мірою свідомо керувати ними і передбачати наслідки. Обвинувачений ОСОБА_6 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Встановлено також інші психологічні дані відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Одночасно, суд правильно вважав за необхідне зазначити, що всі докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Суд дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого, взяв до уваги фактичні обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому; надав оцінку способу та обставинам їх завдання, взяв до уваги силу удару, його спрямованість, механізм та негативні наслідки.

Таким чином, сукупність належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні, довела, що дії ОСОБА_6 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме те, що ним вчинено умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Для застосування ст. 123 КК України необхідно, щоб сильне душевне хвилювання було викликано протизаконним насильством або тяжкою образою з боку потерпілого. Лише наявність зазначених приводів для виникнення сильного душевного хвилювання може свідчити про наявність, передбаченого ст. 123 КК України кримінального правопорушення. Для таких злочинів характерним є заподіяння шкоди потерпілому не з метою захисту від дій потерпілого. Для тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб. Таких дій потерпілого встановлено не було.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Позиція захисту про необхідність перекваліфікації його дій на ст..123 КК України не заснована на вищезазначених доказах, правильно досліджених і оцінених судом.

Встановлено, що і обвинувачений і потерпілий були в стані алкогольного сп`яніння, весь день вживали горілку, і саме цей фактор вплинув на дії ОСОБА_6 , а не дії потерпілого.

Крім того, посилання апелянта на допущені деякі саме технічні помилки в складених документах не спростовують їх процесуальну якість і такі посилання колегія суддів розцінює як правовий пуризм.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який являється особою раніше неодноразово судимою за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, має не зняту та не погашену судимість, по місцю реєстрації та проживання характеризується посередньо, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Обставинами, які обтяжують покарання - є рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах, передбачених санкцією ч.1 ст.121 КК України. Колегія суддів вважає, що призначене покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Таким чином, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_6 частині призначення покарання у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121КК України, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни в цій частині за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що дане кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_6 вчинив після набрання чинності вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.04.2023 року, яким його засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, тобто в період іспитового строку, що свідчить про те, що звільнення від відбування покарання з випробовуванням не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного злочину, особу винного, позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, суд вірно прийшов до висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та йому слід призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, та відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.04.2023 року за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Однак, ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 22.11.2024 року задоволено подання Хмельницького районного сектору № 6 фідії Державної установи «Центр пробації» стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_6 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнений від покарання, призначеного вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.04.2023 року у кримінальному провадженні № 0000063 від 21.02.2023 (судова справа № 678/472/23). Тому апелянт прохав вимоги апеляційної скарги в частині закриття кримінального провадження №0000063 від 21.02.2023 року (судова справа № 678/472/23) стосовно ОСОБА_6 у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, не розглядати.

За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду, виключити з вироку застосування при призначенні остаточного покарання ст..71 КК України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Виключити з вироку суду призначення ОСОБА_6 остаточного покарання із застосуванням ст. 71 КК України.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: