Справа № 525/301/25
Провадження № 1-кс/525/9/2025 У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.03.2025 селище Велика Багачка
Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
слідчої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
У ході досудового розслідування встановлено, що 10.03.2025 о 07 год. 23 хв. на автодорозі Велика Багачка-Красногорівка поблизу заправки «Тат Нефть» зупинено транспортний засіб марки «Daewoo Nexia 1.5 GLE» днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який використовував завідомо підроблений документ, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
10.03.2025 у ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5 GLE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 видане 08.02.2008 на ім`я ОСОБА_5 , жительки с. Перегонівка, Кобеляцького району, Полтавської області, яке поміщено до полімерного спеціального сейф-пакету «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» ЕХР №0247401, яке в подальшому визнане речовим доказом.
Прокурор просив накласти арешт на виявлені та вилучені речові докази у кримінальному провадженні з метою їх збереження.
У судовому засіданні прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 повністю підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити.
Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України, її неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали внесеного клопотання про арешт майна, приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Зі змісту долученого до клопотання витягу з ЄРДР, рапорту уповноваженого працівника ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 10.03.2025, встановлено, що факт скоєння кримінального правопорушення виявлено 10.03.2025 під час зупинки працівниками поліції УПП в Полтавській області ДПП Алтей122 автомобіля марки «Daewoo Nexia 1.5 GLE» днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який надав для перевірки завідомо підроблений документ, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 3, 5).
У ході проведення 10.03.2025 огляду місця події виявлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «DAEWOO», модель «NEXIA 1.5 GLE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 видане 08.02.2008 на ім`я ОСОБА_5 , жительки с. Перегонівка, Кобеляцького району, Полтавської області, яке має ознаки підробки, та вилучено з поміщенням до полімерного спеціального сейф-пакету «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» ЕХР №0247401 (а.с. 6-8).
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. За своєю юридичною суттю та змістом, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Положеннями статті 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України.
У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.
Тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 167 та ч. ч. 1 і 2 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням викладених положень КПК України, а також сукупності досліджених матеріалів клопотання установлено, що в даному кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України є всі підстави вважати, що виявлене та вилучене на місці події свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «DAEWOO», модель «NEXIA 1.5 GLE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , видане 08.02.2008 на ім`я ОСОБА_5 , жительки с. Перегонівка, Кобеляцького району, Полтавської області, є речовим доказом по конкретному кримінальному провадженні, тому слідчий суддя вважає за необхідне вжити заходи забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на вищезазначене майно з метою його належного збереження.
На даний час в органу досудового розслідування ( дізнання) є об`єктивна потреба встановлення обставин, причин та механізму вчинення кримінального правопорушення, для чого необхідним є проведення ряду слідчих (процесуальних) дій, тому, виходячи з вищевикладеного та з метою досягнення дієвості конкретного кримінального провадження (положення ч. 1 ст. 131 КПК України), а також враховуючи положення розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне, у даний час, на стадії досудового розслідування кримінального провадження вжити заходів забезпечення кримінального провадження, в межах внесеного клопотання прокурором, шляхом накладення арешту на вищевказане майно з позбавленням права відчуження, розпорядження та використання. Незастосування арешту майна, на переконання слідчого судді, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна та слідів кримінального правопорушення.
При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що власники або володільці майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 167, 170, 172, 173, 376 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Ухвала підлягає негайному виконанню дізнавачем, прокурором.
Копію ухвали негайно вручити прокурору, власнику майна. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали, надіслати їм копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя ОСОБА_1