Справа № 442/919/25
Провадження № 1-кп/442/158/2025
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

провівши відкрите підготовче судове засідання в залі суду в місті Дрогобичі по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000900 від 01.09.2025 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Уріж Дрогобицького району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працює, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

учасники справи:

проекрор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним, що30.08.2024 у вечірній час ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , вирішив умисно незаконно видобути корисні копалини загальнодержавного значення, а саме піщано-гравійну сировину з берега річки Бистриця, що протікає поблизу села Уріж Дрогобицького району Львівської області.

З метою реалізації свого злочинного умислу, цього ж дня, у вечірній час, ОСОБА_3 у свого знайомого ОСОБА_6 , мешканця села Брониця Дрогобицького району, з метою перевезення незаконно видобутої піщано-гравійної сировини, не повідомлявши йому про свої злочинні наміри, взяв у користування вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 130», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , та приїхав на ньому за місцем свого проживання у село Уріж.

На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_3 31.08.2024 приблизно о 12 год. 30 хв. попросив своїх односельчан ОСОБА_8 та ОСОБА_9 допомогти йому перевезти піщаного-гравійну сировину, ввівши в оману останніх про те, що піщано- гравійну сировину він придбав на законних підставах та має усі дозвільні документи на її видобування та перевезення.

Продовжуючи свої злочинні дії, 31.08.2024 приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_3 взяв з дому належні йому дві лопати та разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які не усвідомлювали, що вчиняють незаконні дії, на вантажному автомобілі марки «ЗИЛ 130», номерний знак НОМЕР_1 , цього ж дня, о 13 год. 10 хв. прибули до берега річки Бистриця біля села Уріж Дрогобицького району Львівської області, на відстані 530 м від автодороги Т-1415 «Мостиська-Самбір-Борислав», географічні координати 49.3916790, 23.2600227, де ОСОБА_3 діючи з прямим умислом на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, користуючись допомогою ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які не усвідомлювали, що вчиняють незаконні дії, в порушення встановлених правил користування надрами, передбачених ст.ст. 16, 16-2, 17, 18, 18-1, 19 та 28 Кодексу України «Про надра» від 27.07.1994 №132/94-ВР, ст. 24 Гірничого закону України від 06.10.1999 № 1127-ХІУ, «Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 та «Положення про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №59, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідного для видобування корисних копалин спеціального дозволу чи акту про надання гірничого відводу, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку для потреб, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, умисно, з корисливих мотивів, незаконно видобув (здійснив забір) сильнокарбонатного піщаного ґрунту з камінням, в якому кількість гравію становить 75,5%, тобто є піщано-гравійною сировиною, яка відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, а саме за допомогою лопат із берега вищевказаної річки шляхом знімання верхнього шару набрав 3,59 кубічних метрів піщано-гравійної сировини та завантажив її в кузов вантажного автомобіля марки «ЗИЛ 130», номерний знак НОМЕР_1 , яку мав намір використати для власних потреб у домашньому господарстві, чим спричинив збитки державі на суму 8046 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України.

31.01.2025 між підозрюваним та прокурором в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 240 КК України. ОСОБА_3 у повному обсязі беззастережно визнав свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні.

Сторони угоди домовились щодо призначення ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу розміром 3 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 тисячу гривень.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене покарання.

ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких, тяжких та особливо тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, яке згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обвинувачений добровільно уклав угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України та закону. Підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України - відсутні.

Суд, шляхом проведення опитування обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, а тому його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 240 КК України.

Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, покарання, яке пропонується в угоді, є покаранням у межах санкції ч. 2 ст. 240 КК України.

При таких обставинах, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_3 і призначити узгоджений сторонами вид та розмір покарання обвинуваченому, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом роз`яснено ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

затвердити угоду від 31.01.2025 про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 240 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 31.01.2025 покарання у виді штрафу розміром 3 (три) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 (п`ятдесят одну) тисячу гривень.

Речові докази вантажний автомобіль, бортовий-С, марки «ЗИЛ» модель «130», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль марки «ЗИЛ» модель «130», реєстраційний номер НОМЕР_1 , видане на ім`я: ОСОБА_7 - повернути ОСОБА_6 ,

дві лопати чорного кольору з дерев`яними держаками, зразок піщано-гравійної суміші з кузова автомобіля «ЗИЛ 130», р.н. НОМЕР_1 , упакований у спецпакет №SUD 3011033, зразок піщано-гравійної суміші з двох ям біля автомобіля, упакований у спецпакет № WAR 1389410, піщано-гравійну сировину конфіскувати в дохід держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.09.2024.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведедня експертизи за висновком №СЕ-19/109-24/12844-ФХД в розмірі 2271,84 грн/

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1