ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1884/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2331/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.10.2024 року клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_12 задоволено і звільнено:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, який працює на посаді поліцейського роти № 5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області, раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, з неповною вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001710 від 11.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, закрито.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_11 та ОСОБА_8 про стягнення 530 816,60 грн. в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_11 та ОСОБА_8 про стягнення 150 000,00 грн. в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду.

Роз`яснено цивільним позивачам право на звернення з відповідними позовами у порядку цивільного судочинства.

Вирішено долю речових доказів.

Вказаною ухвалою встановлено, що відповідно до змісту обвинувального акту, 10.07.2019 року близько 22-00 год. ОСОБА_11 разом із ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в громадському місці, на території готельного комплексу «SV Park» за адресою: вул. Олімпійська, м.Харків, діючи з єдиним умислом, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи існуючими правилами та нормами поведінки в суспільстві, демонструючи п`яну завзятість, з метою демонстрації переваги, використовуючи нікчемний привід затіяли сварку з ОСОБА_7 , в ході якої висловлювали на його адресу образи з використанням ненормативної лексики, після чого діючи спільно та злагоджено, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно нанесли не менше тридцяти ударів руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_7 , завдавши йому відповідно до висновку експерта №09/2389-С/2020 від 03.12.2020 року тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, субарахноідальним крововиливом, ділянкою травматичного набряку м`яких тканин, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке спричинило тривалий розлад здоров`я понад 3 тижнів (21 дня), синців на голові, тулубі, правій руці на ногах, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_11 , з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи існуючими правилами та нормами поведінки в суспільстві, демонструючи п`яну завзятість, з метою демонстрації переваги, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно наніс не менше п`яти ударів руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_13 , яка намагалась припинити хуліганські дії ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , завдавши їй відповідно до висновку експерта №09/2390-С-2020 від 25.11.2020 року тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, шиї, руках та садни на лівій руці, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Хуліганські дії ОСОБА_11 та ОСОБА_8 відбувались значний проміжок часу, понад 30 хвилин, та були припинені працівниками готельного комплекту «SV Park», які викликали працівників поліції та швидку медичну допомогу.

Крім того, 10.07.2019 року, близько 22-00 год. ОСОБА_11 разом із ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в громадському місці, на території готельного комплексу «SV Park» за адресою: вул. Олімпійська, м.Харків, діючи з єдиним умислом, маючи спільну мету на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно нанесли не менше 30 ударів руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_7 , завдавши йому відповідно до висновку експерта №09/2389-С/2020 від 03.12.2020 року тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, субарахноідальним крововиливом, ділянкою травматичного набряку м`яких тканин, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке спричинило тривалий розлад здоров`я понад 3 тижнів (21 дня).

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду потерпілий ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.10.2024 року і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування своєї апеляційної вимоги потерпілий вказує на те, що судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного судового рішення, не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_11 ухилявся від суду, у зв`язку з чим 23.08.2023 року було оголошено привід останнього в наступне судове засідання.

Крім того, потерпілий зазначає, що під час судового розгляду не були досліджені докази у справі, але у суду було достатньо часу для цього, а саме з 20.06.2024 року по 18.10.2024 року. Таким чином, як зазначає апелянт, суд неправомірно не встановив обставини, які викладені в обвинувальному акті, та винуватість обвинувачених. Апелянт також зазначає, що оскаржувана ухвала є невмотивованою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи потерпілого ОСОБА_7 , який в повному обсязі підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заперечували щодо задоволення поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що справа його буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень.

Відповідно до ст.21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Однак ухвали суду першої та апеляційної інстанцій цим вимогам кримінального процесуального закону не відповідають.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Нормою ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, колегія суддів враховує практику Верховного Суду, що викладені в його постановах від 01.05.2023 року у справі №187/149/20 (провадження №51-784км23), від 26.07.2023 року у справі №761/16824/15-к (провадження № 51-3509км23), від 24.09.2024 року у справі №381/2154/20 (провадження 51-1406/км24), згідно яких, перш ніж застосовувати положення ст. 49 КК України, суду апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 404, 405, 419 КПК України, необхідно спочатку в повному обсязі викласти доводи поданих апеляційних скарг, потім перевірити їх та надати на них відповіді, а також навести певні висновки щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості оскаржуваного вироку місцевого суду.

Отже, з вищезазначених правових висновків Верховного Суду вбачається, що до прийняття остаточного рішення у справі суд повинен спочатку перевірити усі доводи стороні та надати їм обґрунтовану і вмотивовану оцінку в прийнятому судовому рішенні, а вже після, за наявності підстав, передбачених ст.49 КК України, а також відсутністю інших підстав для закриття кримінального провадження, звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім того, колегія суддів враховує правові висновки, що містять в у п.1 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №1 від 23.12.2005 року, згідно яких, звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Тобто, звільнення від кримінальної відповідальності означає факт того, що особу не буде притягнуто до кримінальної відповідальності, хоча ця особа вчинила діяння, що містять ознаки складу кримінального правопорушення і ці діяння не вчинені під впливом обставин, що виключають злочинність діяння. Рішення про таке звільнення приймається виключно судом.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, з правової точки зору, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України без перевірки усіх доводів сторін та обставин справи, які можуть свідчити про її винуватості за пред`явленим обвинуваченням, за умови, що таке клопотання не заявлено під час підготовчого судового засідання, є неприпустимим, оскільки у цьому випадку, у разі відсутності винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кримінальне провадження підлягає закриттю з інших процесуальних підстав, в тому числі передбачених за статтею 284 КПК України, а також ухвалення у справі виправдувального вироку за наслідками судового розгляду.

Крім того, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про звільнення ОСОБА_11 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, не надав йому жодної правової оцінки та не перевірив доводи сторони обвинувачення щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 умисних дій, направлених на ухилення від суду, а лише формально послався у своєму рішенні на відсутність порушень в розумінні ч. 2 ст. 49 КК України, які б свідчили про ухилення останніх від суду.

Зазначені вище висновки колегія суддів повністю узгоджуються з правовими висновками, що містяться в постанові Верховного Суду від 13.07.2023 року у справі №504/2300/17 (провадження № 51-4389 км 19).

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення вимог процесуального закону шляхом дослідження вищевказаних обставин судового провадження, оскільки вони в суді першої інстанції не досліджувались.

Частиною 1 статті 412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставини, порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 цього Закону - підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог п.2 ч.1 ст.372 і ст. 370 КПК України щодо змісту мотивувальної частини ухвали не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 13, 14, 15, 19 ч.1 ст.7 КПК України - верховенство права, законність, диспозитивність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенціїз правлюдини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілого в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами потерпілого ОСОБА_7 про необхідність призначення нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду, оскільки питання визначення складу суду виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ст.407 КПК України, у зв`язку з чим подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Решту апеляційних доводів потерпілого ОСОБА_7 , в тому числі щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 умисних дій, направлених на ухилення від суду, колегія суддів вважає передчасними, оскільки згідно ч.1 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень вирішувати наперед питання про достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ч.3 ст.415 та ст. 416 КПК України.

З огляду на викладене та з урахуванням допущених судом першої інстанції істотних вимог кримінального процесуального закону, оскаржувану ухвалу належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, а подану апеляційну скаргу потерпілого належить задовольнити частково з підстав, що наведені вище.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, ч.1 ст. 412, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_11 - скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку безпосередньо не підлягає.

Головуючий

Судді :