ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/1803/25

Провадження № 11-кп/820/345/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, до 23 травня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого про заміну запобіжного заходу - відмовлено.

Продовжуючи дію запобіжного заходу, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що підстави, які були враховані при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу, не змінились, існують ризики того, що він зможе продовжити злочинну діяльність, ухилятись від суду. Суд вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не забезпечить запобігання цим ризикам.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2025 року, постановити нову, якою клопотання сторони захисту задовольнити змінити обраний раніше щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, на запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави, як альтернативного запобіжного заходу, у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, які визначені ч.2 ст.194 КПК України.

Свої вимоги аргументує тим, що ухвала суду є незаконною, так як її винесено з порушеннями норм процесуального права, без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, які повинні бути врахованими при обранні запобіжного заходу.

Вказує, що не визначати розмір застави, при обранні запобіжного заходу у виді триманні під вартою, є правом суду, а не обов`язком, і тому суд може скористатись таким правом, виключно за доцільності такого обмеження, обґрунтувавши та вмотивувавши таке своє рішення.

Зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом не враховано, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, обвинувачений ОСОБА_6 дав показання, в яких повідомив усі обставини його перебування на окупованій території та випадки спілкування з представниками військових і силових структур країни агресора росії. Від слідства та суду не ухилявся, в день його затримання добровільно прибув до ТУ ДБР, розташованого в м. Хмельницькому, на запрошення слідчого, де останнього і було затримано.

Наголошує, що обвинувачений не має намірів ухилятись від слідства та суду, має міцні соціальні зв`язки, одружений, на утриманні з дружиною мають хвору тещу, яка потребує постійного стороннього догляду. Має постійне місце проживання та роботи.

Вважає, що ризики, з врахуванням яких попередньо 12.12.2024 обирався відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, значно зменшились та відпала потреба у його триманні в умовах слідчого ізолятора.

Крім того, просить врахувати, що сам обвинувачений ОСОБА_6 має тяжке захворювання та потребує постійного та систематичного лікування та дієти, що важко забезпечити в умовах слідчого ізолятора.

Стверджує захисник, що розмір застави у виді 80 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., буде пропорційним і достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження, враховуючи стадію судового розгляду справи судом та факт наявності у сторони обвинувачення усіх доказів, а також факт активного сприяння обвинуваченим досудовому розслідуванню.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та подовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Враховуючи, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний обвинуваченому раніше і на теперішній час обставини, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не змінились, тому і заявлені ризики не зменшилися.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Доводи апеляційної скарги, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зменшились, оскільки досудове розслідування вже завершено, обвинувачений надав суду показання, від слідства та суду не ухилявся, добровільно прибув до ТУ ДБР, розташованого в м. Хмельницькому, де його було затримано, на увагу апеляційного суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому існує ризик переховування від суду.

ОСОБА_6 інкримінується вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору, її збройним формуванням та створеній ними у Херсонській області окупаційній адміністрації, з метою завдання шкоди Україні, а тому на даному етапі провадження суспільний інтерес виправдовує застосування до обвинуваченого безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, а саме міцні соціальні зв`язки та наявність постійного місця проживання, не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу з визначенням застави.

Не є підставою для пом`якшення запобіжного заходу і наявність у обвинуваченого низки хвороб та необхідність лікування в умовах стаціонарного медичного закладу, оскільки вказані обставини не позбавляють його можливості отримати кваліфіковану медичну допомогу у місцях тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому злочину, а також з урахуванням запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, місцевий суду прийняв законне та обґрунтоване рішення, не визначивши заставу, як альтернативний запобіжний захід, з чим погоджується колегія суддів.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків належним чином.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення по справі, не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2025 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 23 травня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3