У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 ,

на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 12 листопада 2024 року.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає, що оскаржувана ухвала винесена без належної оцінки матеріалів справи, а відтак, вона є необґрунтованою та підлягає скасуванню. На думку апелянта, є достатні та об`єктивні дані для внесення відомостей до ЄРДР відповідно до ст. 214 КПК України.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Заявник ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР у м. Миколаєві, в якій просив:

- встановити факт його звернення із заявою про вчинене кримінальне правопорушення та констатацію факту невнесення слідчим ТУ ДБР до ЄРДР відомостей про вчинене кримінальне правопорушення з його заяви;

- постановити ухвалу, якою зобов`язати слідчого і уповноважену службову особу ТУ ДБР виконати положення і вимоги кримінального процесуального законодавства України щодо внесення відомостей до ЄРДР про вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст. 366 КК України, протягом 24 годин внести з його заяви певні відомості, передбачені п. 2, 4, 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР;

- протягом наступних 24 годин надати витяг з ЄРДР, уповноважену службову особу ТУ ДБР у м. Миколаєві надати документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію його заяви про вчинені кримінальні правопорушення; вручити пам`ятку про права потерпілого.

Слідчим суддею встановлено, що 16.08.2024 до ТУ ДБР у м. Миколаєві надійшла заява ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення за вих. №8/ПІМ-2-ДБР від 07.08.2024. В заяві ОСОБА_5 просив внести до ЄРДР відомості про вчинення інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст. 364, ч. ч. 1, 3 ст. 366 КК України.

На думку ОСОБА_5 , вказаний інспектор 01.02.2024 склав і видав завідомо неправдивий офіційний документ - протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД №559537, до якого рукописно вніс завідомо неправдиві відомості про вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення. При цьому, інспектор не склав протоколи про порушення ПДР іншими водіями-учасниками ДТП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Як зазначив заявник, на підставі такого протоколу суд визнав винним у ДТП тільки ОСОБА_5 , що завдало йому істотної шкоди і спричинило тяжкі наслідки: дало підстави подати позовні заяви у цивільному судочинстві та відшкодувати спричинені ним збитки за власні кошти ОСОБА_5 .

Заявник висловив незгоду з тим, що відомості про злочин не внесені до ЄРДР.

Відмовляючи у задоволенні скарги заявника, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_5 за вих.№8/ПІМ-2-ДБР від 07.08.2024, яка всупереч вимогам ст. 214 КПК України не містить викладу обставин, будь-яких об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення злочинних дій за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), виходячи зі складу (об`єктивної та суб`єктивної сторін) зазначених злочинів.

Слідчий суддя дійшов висновку, що скарга фактично зводиться до незгоди з процесуальними діями щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 559537 від 01.02.2024, згідно якого 01.02.2024 о 12:40 на 100 км автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, водій ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вказаній автодорозі, зі сторони м. Одеси в бік м. Миколаєва, в районі заправочної станції «Сокар», не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, та допустив зіткнення з зупинившимся попереду в попутному напрямку транспортним засобом «Hyundai Getz», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який продовжив рух та допустив зіткнення з рухавшимся в зустрічному напрямку транспортним засобом «DAF ТЕ 47», номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом «Kogel», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_8 .

За наслідками розгляду вказаних матеріалів постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 22.03.2024 у справі № 490/981/24, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23.04.2024, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення.

Таким чином, обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, були досліджені судом першої інстанції, та перевірені у суді апеляційної інстанції.

Отже, посадові особи ТУ ДБР у м. Миколаєві, отримавши заяву ОСОБА_5 , дотримались вимог чинного законодавства України: зареєстрували заяву, перевірили її та встановили факт відсутності обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, зазначеного заявником.

Позиції учасників судового провадження.

Заявник ОСОБА_5 у поданій апеляційній скарзі просив провести апеляційний розгляд без його участі, але за участю його представника адвоката ОСОБА_9 , в режимі ВКЗ.

Про дату, час та місце апеляційного розгляду заявник та його представник тричі (на 15.11.2024, 21.11.2024 та 11.12.2024) повідомлені шляхом надсилання повідомлень на електронну адресу, зазначену апелянтом, тобто повідомлені належним чином.

Разом з тим, представник заявника - адвокат ОСОБА_9 , на розгляд апеляційної скарги, яка відбувалась 11.12.2024 в режимі відеоконференції, повторно не з`явився. Про причини неявки суду апеляційної інстанції жодного разу не повідомив.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 422 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга надійшла 14.11.2024, та у передбачений законом строк призначена до розгляду на 15.11.2024. Однак розгляд не відбувся через ненадходження із суду першої інстанції матеріалів судового провадження, а ухвалою апеляційного суду від 15.11.2024 вирішено питання про здійснення апеляційного розгляду за участю адвоката ОСОБА_9 в режимі ВКЗ.

Проте, у призначений день та час ані 21.11.2024, ані 11.12.2024, заявник та його представник адвокат ОСОБА_9 , які кожного разу були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення, до апеляційного суду не з`явилися та в черговий раз 11.12.2024 на відеоконференцію не вийшли, хоча отримали судове повідомлення про розгляд апеляційної скарги.

Колегія суддів зауважує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії", заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії").

Відповідно, заявник, як особа, що ініціювала апеляційний перегляд оскаржуваного рішення, та його представник, який є адвокатом, повинні сумлінно, з урахуванням принципів добросовісності та розумності, користуватися наданими їм процесуальними правами та утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частин 80; першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції").

З огляду на зазначене, враховуючи, що неодноразові виклики до апеляційного суду проігноровано апелянтом та його представником, суд апеляційної інстанції наголошує, що подальше затягування апеляційного розгляду є неприпустимим. Неявка учасників судового провадження без поважних причин, які повідомлені про дату та час судового засідання належним чином, не перешкоджає апеляційному розгляду. Неодноразова неявка заявника та його представника свідчить про зловживання процесуальними правами.

Прокурор до апеляційного суду надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Частина 4 ст. 214 КПК України встановлює, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні положення містяться в п. 2 Розділу II «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи викладене, колегія суддів наголошує на тому, що внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльність, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Натомість, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді відносно того, що заява ОСОБА_5 не містить достатніх даних про вчинення інспектором Управління Патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого 1, 2 ст. 364, ч. ч. 1, 3 ст. 366 КК України.

Як слідує зі змісту скарги до слідчого судді, а також в наведених апелянтом доводах, заявник не погоджується з діями інспектора патрульної поліції під час складання останнім протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №559537, але ця заява не є такою, що підлягає безумовному внесенню до ЄРДР.

Слідчим суддею встановлено, що заява ОСОБА_5 за вих.№8/ПІМ-2-ДБР від 07.08.2024 всупереч вимогам ст. 214 КПК України не містить викладу обставин, будь-яких об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення злочинних дій за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), виходячи зі складу (об`єктивної та суб`єктивної сторін) зазначених заявником злочинів. Фактично скарга зводиться до незгоди з процесуальними діями щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 559537 від 01.02.2024.

Проте, за наслідками розгляду матеріалів у справі про адміністративне правопорушення постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.03.2024 (у справі № 490/981/24), яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23.04.2024, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення.

За такого, обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, були досліджені судом першої інстанції, та перевірені під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів зауважує, що звернення з заявою про злочини та зі скаргою до слідчого судді фактично є незгодою заявника із прийнятими рішенням у справі про адміністративне правопорушення.

Посадові особи ТУ ДБР у м. Миколаєві, отримавши заяву ОСОБА_5 , дотримались вимог чинного законодавства України: зареєстрували заяву, перевірили її та встановили факт відсутності обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, зазначеного заявником.

За такого, слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, оскільки в заяві ОСОБА_10 відсутні будь-які відомості про кримінальне правопорушення, які можуть бути внесені до ЄРДР.

Рішення слідчого судді є законним, вмотивованим та обгрунтованим, а слідчим суддею не допущено істотних порушень вимог КПК України, як вважає апелянт.

З огляду на наведене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2024 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11