Справа № 487/6548/24
Провадження № 1-кп/487/713/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі: Головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000950 від 14.06.2024, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт.Єланець, Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, українця, має вищу освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України

сторони кримінального провадження

прокурор Окружної прокуратури м.Миколаєва: ОСОБА_5

потерпіла: ОСОБА_6

представник потерпілої адвокат: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

14.06.2024 року близько 09-30 години, більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по середньозернистій асфальтованій проїзній частині вулиці Курортна зі сторони вулиці Євгенія Логінова в напрямку вулиці Генерала Олекси Алмазова у м.Миколаєві.

Рухаючись у обраному напрямку, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), розташованого на проїжджій частині вулиці Курортної в районі будинку №14 у м.Миколаєві, водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 18.1,12.3 ПДР України, а саме:

проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, не надав дорогу пішоходу якого він об`єктивно спроможний був виявити, внаслідок чого, передньою частиною керованого ним транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїжджу частину вулиці Курортної в межах пішохідного переходу, з права на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_6 , було спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під тверду оболонку головного мозку правої лобно-тім`яної ділянки, крововиливу під м`яку оболонку головного мозку, перелому потиличної кістки зліва, забою м`яких тканин голови, перелому 4 ребра справа, крайового перелому наколінника справа, забою, гематоми правого колінного суглобу, саден обличчя, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України та визнає його винуватим у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 встановлені обставини кримінального провадження не оспорював, та беззастережно визнав свою винуватість, у скоєні вказаного кримінального правопорушення (злочину).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 14.06.2024 вранці, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Курортній від вулиці Євгенія Логінова в напрямку вулиці Генерала Олекси Алмазова у м.Миколаєві, зі швидкістю приблизно 40 км/год. Під`їхавши до нерегульованого пішохідного переходу, переконався, що на ньому пішоходів не має, а на зупинці громадського транспорту, яка розташована з лівої сторони вулиці Курортної, відносно його руху, стояв тролейбус, який здійснював висадку пасажирів. У цей час тролейбус об`їжджав вантажний автомобіль, який мав здійснити поворот направо у двори будинків. Щоб надати вантажному автомобілю можливість більш вільно завершити свій маневр, він вирішив змістити свій автомобіль вправо на своїй смузі для руху. Для цього мав переконатися, що позаду нього не має транспортних засобів, та змістив погляд у праве дзеркало заднього виду. Коли ж подивився прямо, то перед транспортним засобом побачив пішохода ОСОБА_6 , яка раптово вийшла на проїжджу частину в зоні пішохідного переходу, але не дорожній розмітці (зебрі). Намагаючись уникнути зіткнення він загальмував, але через вкрай малу відстань не зміг повністю зупинити автомобіль та допустив наїзд на потерпілу.

Внаслідок зіткнення потерпіла упала на проїжду частину, він вийшовши з автомобілю, попросив перехожих викликати карету швидкої медичної допомоги до приїзду якої знаходився поряд з потерпілою. Після приїзду лікарів, особисто зателефонував до поліції та повідомив про факт ДТП.

Вказав, що дійсно був неуважний та належним чином не прослідкував за зміною дорожньої обстановки, внаслідок чого і сталася ДТП.

Зазначив, що в подальшому повністю оплатив лікування потерпілої, постійно був на зв`язку з лікарем на час її перебування у лікарняному закладі, а також з рідними ОСОБА_6 .. Після виписки потерпілої, особисто забирав її з лікарні.

Вказав, що щиро розкаюється у скоєному. Просив суд, врахувати, що транспортний засіб використовується ним для потреб сім`ї, оскільки на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, окрім того, його матір є людиною похилого віку, яка страждає на онкологічне захворювання, потребує додаткового догляду, зокрема транспортування до медичних закладів, не призначати йому додаткове покарання.

При вирішенні судом заявленого цивільного позову, просив врахувати, що до позовної заяви не додано будь-яких доказів на підтвердження наявності понесеної потерпілою моральної шкоди з урахуванням визначення розміру її компенсації. Також просив врахувати, що він повністю оплатив лікування потерпілої та підтримував її під час його проходження. З урахуванням зазначених обставин, просив визначити розмір грошового відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір витрат на правничу допомогу, просив визначити суд, керуючись реальністю критеріїв адвокатських витрат на виконання наданих послуг, враховуючи, що складання позовної заяви не може вартувати 16000 грн., а до позову не долучено перелік виконаних адвокатом робіт.

Викладенні показання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження встановлених обставин кримінального провадження, оскільки вони отримані судом при його безпосередньому допиті та є чіткими та послідовними щодо часу, місця та способу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, що свідчить про повне розуміння ОСОБА_8 пред`явленого та визнаного судом доведеним обвинувачення.

Покази обвинуваченого повністю узгоджуються з показами допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 .

Так у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що 14.06.2024. вранці, знаходилася разом з дочкою на вул.Курортній в районі зупинки маршрутних таксі, в напрямку мікрорайону Намив. Вони з донькою попрощалися, та вона мала намір перейти проїжджу частину в напрямку тролейбусної зупинки. Перед виходом на проїжджу частину, переконалася у відсутності транспортних засобів, та почала перехід, коли знаходилася на відстані два чи три метри від бордюру, обвинувачений допустив на неї наїзд, внаслідок чого вона спочатку упала на капот автомобіля, а потім на проїжджу частину. Вказала, що втратила пам`ять та свідомість. Внаслідок ДТП отримала черепно-мозкову травму та сімнадцять днів перебувала на стаціонарному лікуванні.

Вказала, що внаслідок ДТП її стан здоров`я значно погіршився, болить голова, погіршилася пам`ять, відчуває зміни тиску, а також біль у нозі.

Зазначила, що ОСОБА_4 грубо порушив ПДР України, та має бути позбавлений права керування транспортними засобами.

Просила врахувати той факт, що хоч ОСОБА_8 і оплатив її лікування, вона з ним не примирилася та не прощає його.

Заявлений цивільний позов підтримала у повному обсязі. Просила стягнути з обвинуваченого 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 16000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування завданої моральної шкоди зазначила, що внаслідок ДТП значно погіршився стан її здоров`я, до теперішнього часу відчуває біль та вимушена при ходьбі користуватися паличкою.

Також вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення та досліджених письмових доказів.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фото таблицею від 14.06.2024.

Відповідно до протоколу було зафіксовано факт дорожньо-транспортної пригоди, в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, який розташовано в районі будинку №14 по вул.Курортній у м.Миколаєві.

Під час вказаної слідчої дії було вилучено транспортний засіб «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі слідами потертостей в районі правого переднього крила, деформацією правої сторони капоту у вигляді прим`ятостей.

Постановою слідчого СВ МРУП ГУНП у Миколаївській області від 14.06.2024 року транспортний засіб «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ 19/115-24/10916-ІТ від 21.06.2024 року, відповідно до якої на момент дорожньо-транспортної пригоди ходова частина, робоча гальмівна система та рульове керування транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані.

В досліджувальних системах та механізмах не виявлено невідповідностей технічним вимогам ПДР та ДСТУ 3649:2010.

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ 19/115-24/10920-ІТ від 28.06.2024 року, відповідно до якої при огляді автомобіля «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 були виявлені сліди та пошкодження розташовані в передній правій частині кузову, а саме: правій частині накладки переднього бамперу, вздовж правої частини капоту.

Під час первісного контактування автомобіль «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , взаємодіяв із перешкодою (тілом пішохода) передньою правою частиною транспортного засобу, а саме: правою частиною накладки переднього бамперу та передньою правою частиною капоту. Після чого відбулося закидання тіла пішохода на транспортний засіб з подальшим його контактуванням з правою частиною капоту.

Вісновком судової авто-технічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП №24-3972 від 24.07.2024 року, відповідно до якої: за умов, приведених у постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо-транспортних умовах, які склалися, згідно заданими слідством вихідними даними, водій автомобіля «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п.п.18.1, 12.3 ПДР: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

З технічної точки зору, дії водія автомобіля «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимог п.п.18.1, 12.3 ПДР та вказана невідповідність, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок судово-медичної експертизи №572 від 22.07.2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під тверду оболонку головного мозку правої лобно-тім`яної ділянки, крововиливу під м`яку оболонку головного мозку, перелому потиличної кістки зліва, забою м`яких тканин голови, перелому 4 ребра справа, крайового перелому наколінника справа, забою, гематоми правого колінного суглобу, саден обличчя, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів.

Утворення даних тілесних ушкоджень в строк вказаний в постанові 14.06.2024 року в умовах ДТП (при зіткненні пішохода та автотранспортного засобу), не виключається.

По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Згідно до п.п.4.13.4 «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», діагнози «забій лівої нирки» та «перелом 3 ребра справа», при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймалися, так як не підтверджені даними додаткових методів дослідження, комп`ютерної томографії та рентгенологічного дослідження (відповідно).

Протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, складений слідчим 12.07.2024 року, за результатами зняття показань технічного прилада, що має функції віоозапису, шляхом одержання, від власника технічного приладу ОСОБА_10 , копії відеозапису за 14.06.2024 року з відео-реєстратора.

Вказану слідчу дію було проведено на підставі Постанови слідчого СВ МРУП ГУНП у Миколаївській області від 12.07.2024 року.

Протокол, складений слідчим СВ МРУП ГУНП у Миколаївській області 17.07.2024 року за результатами огляду відеозапису за 14.06.2024 року з відео-реєстратора, яким зафіксовано момент дорожньо-транспортної пригоди, в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, розташовано в районі будинку №14 по вул.Курортній у м.Миколаєві.

Постанова слідчого СВ МРУП ГУНП у Миколаївській області від 12.07.2024 року, за якою носій інформації, а саме DVD-R диск з записом з відеореєстратора за 14.06.2024 року, визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження у якості речового доказу.

Сукупність досліджених належних та допустимих доказів, суд вважає достатньою на підтвердження, поза розумним сумнівом, вини ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 за положеннями п.1,2 ч.1 ст.66 КК України є щире каяття у скоєному злочині та активне сприяння його розкриттю, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені положення кримінального законодавства узгоджуються зпозицією ЄСПЛ, викладеною у справі «Езех і Коннорс проти С полученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу… Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують його покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, викладеній у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Так ОСОБА_4 , з урахуванням приписів ст..12 КК України, вчинено тяжкий злочин.

Обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , 2002 року народження.

На обліку у КНП «МИЦПЗ» МОР перебуває.

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України без призначення додаткового покарання.

Суд приймає до уваги позицію потерпілої, яка наполягала на призначені обвинуваченому додаткового покарання, однак враховує встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення та роз`яснення викладені у п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та при призначенні покарання, без застосування додаткового покарання, враховує той факт, що дії ОСОБА_4 мали необережний характер, його щире каяття, дії щодо часткового відшкодування заподіяної шкоди, а саме сплати у повному обсязі витрат на лікування потерпілої, а також той факт, що обвинувачений після скоєння злочину самостійно повідомив про це до поліції, а також допомагав сім`ї потерпілої при організації проходження нею лікування, що не спростовувалася ОСОБА_6 у судовому засіданні.

Також суд наголошує на тому, що у матеріалпах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

.

Відповідно до положень ч.1 ст..75 КК України, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості та відношення до скоєного, а саме повне усвідомлення своєї провини щире каяття, відсутність данних, щодо вчинення будь-яких протиправних дій з червня 2024 року, що переконливо свідчить про те, що ОСОБА_4 став на шлях виправлення, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків визначених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Окрім того потерпіла просила стягнути з ОСОБА_4 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн.

При вирішенні заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 далі Постанова) «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Та може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я»

В силуст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягають доказуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що відповідно до п. 5 Постанови бов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно до п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Так до цивільного позову, потерпілою долучено Виписку з медичної карти стаціонарного хворого №4986/855, щодо проходження лікування у відділенні нейрохірургії КНП ММР «МЛШМД» у період з 14.06.2024 року по 01.07.2024 року. Відповідно до якого потерпілу було виписано для подальшого лікування і спостереження у сімейного лікаря та невропатолога та призначено медикаментозне лікування.; Довідку від 17.06.2024 №4986/855, щодо перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії КНП ММР «МЛШМД»

З урахуванням встановлених обставин, та наявних матеріалів справи суд приходить до висновку, що травми отримані потерпілою ОСОБА_6 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стали джерелом фізичних страждань та негативних емоцій, таким чином потерпілій, завдано моральну шкоду, яка виразилася у порушенні звичного укладу життя, пов`язаного з проходженням лікування та реабілітації.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій суд враховує характер, тривалість та глибину заподіяних їй моральних та фізичних страждань, оскільки в момент отримання тілесних ушкоджень вона перенесла значний фізичний біль, внаслідок отриманих в результаті вчинення злочину тілесних ушкоджень фактично втративши можливість вільно рухатися та пересуватися, що супроводжувалося страхом за своє здоров`я, негативними переживаннями, емоційною напругою. Також суд враховує похилий вік потерпілої.

Одночасно суд зазначає, що доказів на підтвердження проходження лікування після виписки з лікарні 01.07.2024 року по теперішній час потерпілою не надано.

З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала потерпіла, ступеню вини ОСОБА_4 , добровільного часткового відшкодування шкоди, та з огляду на вимоги розумності і справедливості суд вважає, що моральну шкоду, яку належить стягнути з обвинуваченого, слід визначити у розмірі 80 000 грн.

Щодо вимоги ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

На підтвердження понесених витрат потерпілої на правничу допомогу, суду було надано Договір б/н від 14.08.2024 року про надання правової допомоги, за яким гонорар адвоката визначено у 16 000 грн., а оплата проводиться протягом п`яти робочих днів з моменту підписання договору.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Як зазначено у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.08.2024 року у справі №521/3869/22.

На підтвердження фактичного понесення витрат на правничу допомогу, потерпілою було надано Квитанцію до прибуткового касового ордеру №84 від 14.08.2024 року про сплату 16000 грн.

Разом з тим, потерпілою не було процесуально підтверджено надання правових послуг, з визначенням конкретної вартості кожної з них, оскільки не долучено до позову перелік фактично виконаних робіт адвокатом та акту їх прийняття ОСОБА_6 , що позбавляє суд можливості переконатися, що визначена до стягнення сума правових витрат є співмірною виконаним роботам.

Таким чином при визначені розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 , суд виходить з наступного, так протягом судового розгляду адвокат ОСОБА_7 здійснював представництво інтересів ОСОБА_6 , в процесі якого підготував позовну заяву, а також приймав участь у трьох судових засіданнях (09.09.2024 з 09-06 год до 09-33 год; 16.10.2024 з 09-39 год до 10-06 год., 07.11.2024 з 15-10 год. до 15-41 год).

Враховуючи реальність наданих послуг, а також адвокатських витрат критерію розумності їхнього розміру, враховуючи п.1 ч.1 ст.118, ч.1 ст.124 КПК України з ОСОБА_8 на користь потерпілої підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Відповідно до положень ч.2 ст.124 КПК України, з обвинуваченого на користь державли слід стягнути процесуальні витрати по залученню експерта у розмірі 8330,98 грн.

Питання щодо речових доказів вирішити з урахуванням положень ст..100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч.1 ст..75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на один рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 7000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 8330,98 грн.

Речовий доказ по справі транспортний засіб «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 який перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 - залишити у його розпорядженні.

Речовий доказ по справі DVD-R диск з записом з відеореєстратора залишити у матеріалах судової справи №487/6545/24.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1