УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2024 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 із забороною розпорядження та відчуження.

В обґрунтування поданого клопотання слідча вказала, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000538 від 24.07.2024р за охнаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.07.2024 заступник директора Житомирського агротехнічного коледжу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою із директором Житомирського агротехнічного коледжу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та завідувачем навчальною практикою та працевлаштування Житомирського агротехнічного коледжу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи в приміщенні зазначеного начального закладу за адресою: м. Житомир, вул. Покровська, 96, висловив вимогу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про передачу грошових коштів в сумі 1000 доларів США за сприяння у вступі до Житомирського агротехнічного фахового коледжу та отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та 10000 грн. в якості благодійного внеску на рахунок Житомирського агротехнічного коледжу.

29.07.2024 ОСОБА_4 , діючи за попередньо змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні Житомирського агротехнічного коледжу за адресою: м. Житомир, вул. Покровська, 96, на виконання власної вимоги отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1000 доларів США за сприяння у вступі до Житомирського агротехнічного фахового коледжу та отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

20.08.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке, відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином.

Санкцією ч. 3 ст. 368 КК України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

З метою забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_6 виникла необхідність у накладенні арешту на майно останнього.

В рамках вказаного кримінального провадження, до Корольовського районного суду м. Житомир направлено клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 з метою його конфіскації, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №392062024 від 22.08.2024 належала ОСОБА_6 .

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12.09.2024 на вказану вище квартиру ОСОБА_6 накладено арешт, шляхом заборони її відчуження та розпорядження.

Проте, ОСОБА_6 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинений ним злочин та настання наслідків виконання вироку суду в частині конфіскації майна, вчинив дії, направлені на приховування належного йому нерухомого майна з метою уникнення його конфіскації.

Так, 23.08.2024 підозрюваний ОСОБА_6 , розуміючи правову природу своїх дій, усвідомлюючи, що він притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого корупційного злочину та вразі визнання його винним судом буде застосовано додатковий вид покарання конфіскація майна, з метою умисного приховування належного йому нерухомого майна, уклав правочин - договір дарування, згідно з яким право власності на вказане майно було передано ОСОБА_8 , яка є його мамою.

Вказаний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Про можливу фіктивність вказаного правочину може свідчити той факт, що він укладений підозрюваним ОСОБА_6 у період розгляду клопотання про накладення арешту на майно з метою його конфіскаці, про яке ОСОБА_6 було достеменно відомо, крім того вказану вище квартиру ОСОБА_6 подарував своїй мамі - ОСОБА_10 , однак продовжує користуватись майном.

На думку слідчої, вказаний правочин явно укладений з метою приховування факту наявності у власності підозрюваного майна, яке підлягає арешту, що вказує на можливу фіктивність вказаного правочину. З урахуванням викладеного, у органу досудового розслідування достатньо підстав вважати, що фактичним власником за адресою: АДРЕСА_2 є підозрюваний ОСОБА_6 , який продовжує користуватись майном.

Враховуючи, обставини продажу квартири підозрюваного ОСОБА_6 , з метою подальшого уникнення забезпечення конфіскації майна підозрюваного слідча просить накласти на таку арешт.

Слідча в судове засідання не з`явилась.

Дослідивши матеріали клопотання, наданні органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Приписами ч.1 ст.170 КПК України визначено, зокрема, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 5 ст. 170 КПК України визначено що, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як визначено приписами ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчий просить накласти арешт на кв. АДРЕСА_1 із забороною розпорядження та відчуження.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав кв. АДРЕСА_1 з 23.08.2024р. на підставі договору дарування на праві власності належить ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що кв. АДРЕСА_1 не належить підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000538 від 24.07.2024р., відповідно до приписів ч. 5 ст. 170 КПК України.

Слідча у клопотанні посилається на те, що підозрюваний ОСОБА_6 уклав договір дарування, згідно з яким право власності на вказану квартиру було передано ОСОБА_8 , яка є його мамою, з метою приховування факту наявності у власності підозрюваного майна, яке підлягає арешту, що вказує на можливу фіктивність вказаного правочину. Однак, ОСОБА_6 продовжує користуватись вказаним нерухомим майном.

Разом з тим, посилання слідчої на фіктивність договору дарування квартири від 23.08.2024р. слідчий суддя до уваги не приймає, оскільки рішення суду про визнання договору дарування недійсним (фіктивним) відсутнє.

Абзацом 2 ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зважаючи на відсутність доказів того, що вказане майно є об`єктом визначеним ч. 5 ст. 170 КПК України, відсутні правові підстави для накладення арешту на нього.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду на протязі 5 днів з часу її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1