ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6538/23

Провадження № 11-кп/820/209/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 ) в порядку спеціального судового провадження апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000088, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2022 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Леваши Левашинського району Дагестанської АРСР СРСР, громадянина Російської Федерації, місце проживання невідоме, депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, робоча адреса: РФ, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України та призначено покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку у виконання та фактичного його затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 , будучи представником влади, вчинив посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Так, депутат Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації восьмого скликання ОСОБА_7 , який вступив у повноваження 19 вересня 2021 року, будучи представником влади Російської Федерації, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений статтями 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники також діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), ст. 1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд.1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, де підтримав постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав.

У такий спосіб ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Так, у зв`язку із збройною агресією РФ проти України, спричиненою внаслідок вищевказаних дій, порушено ряд прав громадян України, закріплених Конституцією України та міжнародними нормами, зокрема основне право людини - право на життя (ст. 27 Конституції України).

Станом на 30 січня 2023 року Управління Верховного комісара ООН з прав людини (УВКПЛ ООН) зафіксувало 18657 випадків загибелі або поранення цивільних осіб в Україні: 7110 загиблих і 11547 поранених.

Порушено право на свободу пересування та право вільного вибору місця проживання (ст. 33 Конституції України).

Внаслідок повномасштабної агресії РФ проти України, яка на цей час триває на всій території України, з активними бойовими діями на території Луганської, Донецької, Запорізької, Харківської, Херсонської областей, громадяни України, які постійно проживали на цих територіях, змушені залишити або покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства.

Відповідно до звіту команди Міністерства з питань реінтеграції за 2022 рік в Україні зареєстровано 4 867 106 осіб переселенців (внутрішньо переміщені особи). Фактично усі вказані особи внаслідок війни були позбавлені власної домівки.

Окрім того, згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на території України введено військовий стан, що зумовило обмеження прав громадян на вільне пересування - введення комендантської години, особливий режим в`їзду та виїзду з населених пунктів, неможливість виїзду за кордон осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років включно.

Також порушено право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування (ст. 49 Конституції України). Бойовими діями РФ постійно знищуються заклади охорони здоров`я, що унеможливлює надання екстреної медичної допомоги пацієнту, який її потребує. Окрім того, внаслідок систематичних ракетних та артилерійських атак завдається шкода здоров`ю людей шляхом спричинення їм тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості. Також РФ, ігноруючи норми міжнародного права, не забезпечує безперешкодний гуманітарний доступ до всіх постраждалих та евакуацію цивільних осіб, які опинилися в зонах бойових дій.

Повномасштабна війна унеможливила або значно ускладнила роботу майже всіх галузей економіки по території України. У регіонах, де проводяться активні бойові дії, підприємства припинили роботу, були пошкоджені, зруйновані (наприклад заводи «Азовсталь» у Маріуполі та «Азот» у Сєвєродонецьку), їх тимчасова втрата для України це величезна економічна шкода, оскільки завод «Азовсталь» за рівнем валового доходу посідав третє місце серед металургійних підприємств України. Зазначені заводи та інші підприємства повністю або частково зруйновані через обстріли російських військ, внаслідок чого економіка України несе значні втрати.

Захоплення та постійні атаки Запорізької АЕС завдали значної шкоди енергосистемі України, включно з пожежею поблизу енергоблоку 1, який на той час перебував на ремонті.

Окрім того, збройними силами РФ, згідно з даними Міністерства оборони України, в 2022 році по території України завдано 16 тисяч ракетних ударів, при цьому 97% російських цілей - цивільні, більше 12,3 тисяч ударів було завдано по передмістях і селах, близько 1,9 тисячі ударів - по будинках, більше 500 ударів - по військових об`єктах, більше 250 ударів - по транспортній інфраструктурі, близько 220 ударів - по енергетичній інфраструктурі та понад 800 - по інших об`єктах.

Внаслідок надзвичайної ситуації, спричиненої військовою агресією Російської Федерації на території України, заподіяно шкоду навколишньому середовищу неорганізованими викидами забруднюючих речовин та сумішей таких речовин в атмосферне повітря та забруднено ґрунти.

Повномасштабна війна призвела до тяжких наслідків у вигляді: людських жертв (загибелі та поранення цивільних осіб в Україні); окупації та знищення територій (міст, селищ), що супроводжувалося жорстоким поводженням із цивільним населенням та іншими порушеннями законів та звичаїв війни; військово-технічних втрат - знищення і захоплення живої сили та бойової техніки Збройних Сил України та інших військових формувань України; економічних - у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури; екологічних наслідків.

За посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені представником влади, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 3 ст. 110 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Хмельницького міськрайонного суду від 03.12.2024 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі пункту 3 частини1 статті 284 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно обвинувального акту, затвердженого прокурором 13 березня 2023 року, ОСОБА_7 було повідомлено про підозру за ч.3 ст. 100 КК України ще 11.04.2022 року, тобто задовго до внесення відомостей до ЄРДР, які внесено 05 травня 2022 року.

Крім того, повідомлення про підозру складено по іншому кримінальному провадженню, а саме №0000083 від 10.03.2022. Іншого повідомлення про підозру по кримінальному провадженні №0000088 від 05.05.2022 року з датою після 05.05.2022 року сторона обвинувачення не долучала. Тобто за кримінальним провадженням, що розглядалося, ОСОБА_7 про підозру за ч.3 ст.110 КК України не повідомлялося, що є істотним порушенням вимог КПК України.

Також захисник зазначає, що основна більшість долучених стороною обвинувачення документів та доказів датовані та проведені слідчим та прокурором до 05.05.2022, тобто до внесення відомостей до ЄРДР.

В матеріалах, долучених під час судового розгляду до справи щодо ОСОБА_7 , було використано відомості та докази з інших проваджень, при цьому відсутні протоколи тимчасового доступу до речей та документів, а тому сторона захисту відповідні відомості та докази вважає недопустимими та такими, що не можуть бути покладені в основу вироку.

Також суд першої інстанції не звернув увагу, що на долучених стороною обвинувачення та переглянутих відеозаписах засідань Державної Думи Російської Федерації, які скопійовані органом досудового слідства з мережі «інтернет», не ідентифіковано ОСОБА_7 , також немає відеозапису на якому було б видно, що саме він голосував за рішення, що посягали на територіальну цілісність і недоторканість України або виступав з промовою, що підтримувала таке рішення. Тобто переглянуті відеозаписи не мають жодного доказового значення по справі, а твердження сторони обвинувачення є лише припущенням.

Позиції учасників судового провадження

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, шляхом опублікування повідомлення-повістки про виклик: 02.04.2025 року в газеті «Урядовий кур`єр» та 28.03.2025 року на сайті Хмельницького апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , надав юридичну оцінку його діям та відповідно до вимог КК України кваліфікував його дії за частиною 3 статті 110 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги,але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

В суді першої та апеляційної інстанцій судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 проведено у відсутності останнього, в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне ОСОБА_8 про дату, час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади, що відповідає положенням ч.3 ст.323 КПК України та свідчить про належне повідомлення ОСОБА_7 про дату, час та місце судового розгляду даного провадження.

ОСОБА_7 усних показань суду не надавав, при цьому будь-яких письмових заяв, клопотань та заперечень на адресу суду не надходило,

Разом з тим, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду, вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

В межах цього кримінального провадження інтереси ОСОБА_7 представляв захисник адвокат ОСОБА_6 , судовий розгляд проведено з обов`язковою участю захисника, чим було забезпечено виконання вимог п.8 ст.52, ч.3 ст.323 КПК України і реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального провадження і забезпечення права на захист.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції вжив всіх можливих дій, аби наданий обвинуваченому державою захист був ефективним, та, дотримуючись вимог статей 10, 22, 23 КПК України, перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинуваченого визнано винним, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у зазначеному рішенні суд обґрунтував, що в цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення вжила всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного (обвинуваченого) на захист та доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження («inabsentia»).

Тобто суд урахував правові позиції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Колоцца проти Італії» (Colozza v. Italy) , рішення від 12 лютого 1985 року; справа «Шомоді проти Італії» (Somogyi v Italy), рішення від 18 травня 2004 року та інші), за якими суд під час розгляду справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були вжиті всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції врахував специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), зберігаючи неупередженість та безсторонність під час розгляду справи приділив особливе значення охороні прав і законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувалося за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням установлених законом особливостей, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже, поріг вимогливості до доказування в такому випадку підвищений.

Колегія суддів звертає увагу, що вирок суду щодо дотримання процедури розгляду справи в порядку спеціального судового провадження, а також спеціального досудового розслідування кримінального правопорушення («in absentia») стороною захисту не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110КК України, а саме умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема:

Відомостями протоколу огляду від 10.03.2022, об`єктами якого були публікації на офіційному сайті Державної Думи Російської Федерації, що містяться за посиланнями: https://vote.duma.gov.ru/vote/117112, де наявна інформація, викладена російською мовою «Система анализа результатов голосований на заседаниях Государственной Думы» та значаться:

-«Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте постановления Государственной Думы № 58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания Российской Федерации «К Президенту Российской Федерации ОСОБА_9 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской Народной Республики»;

-«Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте федерального закона № 75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой»;

-«Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте федерального закона № 75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Луганской народной Республикой».

На вказаних сторінках виявлено, що депутат Державної Думи Російської Федерації ОСОБА_7 15.02.2022 та 22.02.2022 відповідно проголосував «ЗА» вищезазначені постанову та закони (т.3 а/п 86, 143).

За даними протоколу огляду електронних документів від 07.04.2022,у якому здійснено огляд ресурсів мережі Інтернет на предмет наявності інформації щодо реєстрації та руху: постанови №58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания РФ к Президенту Российской Федерации ОСОБА_9 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской народной Республики», федеральних законів РФ «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой» № 75578-8 та №75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Луганской народной Республикой» від 22.02.2022, у якому оглянуто тексти проектів федеральних законів, відеозаписи, стенограми та результати голосувань депутатів у засіданнях Державної Думи Федерального Зібрання РФ по зазначеним законопроектам, згідно з якими ОСОБА_10 проголосував «ЗА».

У додатках до цього протоколу містяться паспортні дані проекту постанови № 58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания РФ к Президенту Российской Федерации ОСОБА_9 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской народной Республики», текст проекту «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания РФ к Президенту Российской ОСОБА_9 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской народной Республики», у якому наголошується на тому, що: «Депутаты Государственной Думы считают обоснованным и морально оправданным признание ДНР и ЛНР», що вказує на пряму зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Окрім того, в тексті зазначається, що «такое признание создаст обоснования для обеспечения гарантий безопасности и защиты народов от внешних угроз и обеспечит регулирование всех аспектов сотрудничества и взаимопомощи, включая вопросы безопасности».

Також в додатках містяться паспортні дані законопроекту № 75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Луганской народной Республикой», та законопроекту № 75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой», їх тексти, у яких прямо вказується (у статтях 3, 4, 5, 7) на надання з боку РФ військової допомоги для «устраненияугрозы». Саме ці статті вказують на початок військових дій, з метою начебто захисту цієї території.

Також судом першої інстанціїна підтвердження загибелі людей та інших тяжких наслідківдослідженні матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за статтею 438 КК України стосовно воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями збройних сил РФ, в тому числі що спричинили загибель людей (№ 0000068 від 04.04.2022; № 0000515 від 08.03.2022; № 0000240 від 24.03.2022; № 0000640 від 28.03.2022; № 0000580 від 17.03.2022), а саме результати судово-медичних експертиз, протоколи огляду і допиту свідків, які зазначені у вирокуз наведених кримінальних проваджень, та протокол огляду від 15.09.2022, з якого вбачається, що на офіційному веб-сайті Організації Об`єднаних Націй в Україні та Офісу Генерального прокурора наявні публікації щодо офіційних втрат серед цивільних осіб станом на 22.06.2022 та 23.06.2022 в результаті повномасштабного збройного нападу РФ.

Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки його вчинення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Особливою кваліфікуючою ознакою вказаного діяння є настання в результаті його вчинення таких суспільно небезпечних наслідків, як загибель людей (під загибеллю людей необхідно розуміти загибель хоча б однієї людини), або інших тяжких наслідків (настання великої матеріальної шкоди, зруйнування або пошкодження прикордонних інженерних споруд чи інших важливих об`єктів, виникнення масових безпорядків, заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень тощо).

Під іншими тяжкими наслідками у злочині, передбаченому статтею 110 КК України, треба розуміти настання великої матеріальної шкоди, зруйнування або пошкодження прикордонних інженерних споруд чи інших важливих об`єктів, виникнення масових безпорядків, розрив чи суттєве погіршення дипломатичних стосунків з іншою державою, заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень тощо.

Відтак, дії обвинуваченого, які призвели до тяжких наслідків правильно оцінені судом, яу загальновідомий факт, що випливає з численних свідчень про загибель людей, спричинену незаконним вторгненням збройних сил РФ в Україну та факт настання тяжких наслідків, які настали в результаті такого вторгнення, а також окупація значної частини території України та додатково доводиться дослідженими у судовому засіданні вироками судів України, якими встановлено факти воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями ЗС РФ на території України, наслідком яких є загибель людей, у тому числі цивільних осіб, це зокрема:

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав загальновідомими факти того, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014 та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24.02.2022, а також анексія з боку РФ частини території України є за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у цьому випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Вказані дії вочевидь стали можливими завдяки спільним злочинним діям (рішенням) депутатів Державної Думи Російської Федерації, до складу яких входить обвинувачений ОСОБА_7 та які процедурно приймаються за наявності ряду умов (проведення зборів, наявності кворуму та ін.).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні у справі докази підтверджують в сукупності, що ОСОБА_7 є депутатом Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації, безпосередньо приймав участь у засіданні Державної Думи 15.02.2022, на якому підтримав та проголосував за постанову щодо звернення до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав. У подальшому, 22.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації ОСОБА_7 приймав участь у засіданні Державної Думи, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ДНР» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ЛНР».

Такі рішення Державної думи Федеральних зборів Російської Федерації були частиною злочинного плану, так як самі факти їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою.

У подальшому такі дії депутатів Державної Думи призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, за змістом яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Отже обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до змісту статті 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

В контексті принципу доведення вини поза розумним сумнівом колегія суддів акцентує увагу на тому, що докази, не можуть оцінюватись відокремлено один від одного. Навіть якщо один із доказів не повною мірою підтверджує вину особи у вчиненні злочину, аналіз цього доказу у взаємозв`язку із іншими доказами може свідчити про доведеність такої вини.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції поза розумним сумнівом установлено, що ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110 КК України.

При цьому, судом першої інстанції проаналізовано кримінально-процесуальне законодавство на предмет наявності у ОСОБА_7 дипломатичного імунітету, який би унеможливлював розгляд вказаного кримінального провадження судом, однак такого не встановлено. В Україні питання дипломатичного імунітету регулюється Указом Президента України від 10.06.1993 року №198/93. Відповідно до цього нормативного акту депутати Держдуми РФ таким видом імунітету не наділені. Жодна із ратифікованих Україною конвенцій, зокрема: Віденська конвенція про консульські зносини 1961 року; Конвенція про спеціальні місії 1969 року; Конвенція про запобігання та покарання злочинів проти осіб, які користуються міжнародним захистом, у тому числі дипломатичних агентів 1973 року; Конвенція про представництво держав у відносинах з міжнародними організаціями універсального характеру, не наділяють депутатів Держдуми РФ дипломатичним імунітетом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи захисника обвинуваченого, які фактично аналогічні за змістом доводам, що зазначені ним в апеляційній скарзі, які свого підтвердження у процесі судового розгляду не знайшли,та спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими у кримінальному провадженню доказами.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, що місцевим судом не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 і вичерпані можливості їх отримати, є безпідставними, так як наявні в матеріалах провадження докази, які безпосередньо досліджені та проаналізовані судом, отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки його вчинення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України, є належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за стандартом «поза розумним сумнівом».

Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_7 було повідомлено про підозру за ч.3 ст. 100 КК України 11.04.2022 року віншому кримінальному провадженні, саме №0000083 від 10.03.2022, тобто до внесення відомостей до ЄРДР № 0000088 від 05 травня 2022 року, за цим кримінальним провадженням, що розглядалося, ОСОБА_7 про підозру за ч.3 ст.110 КК України не повідомлялося, що є істотним порушенням вимог КПК України, то колегія суддів вважає їх неспроможними з наступних підстав.

У межах досудового розслідування кримінального провадження №0000083, внесеного до ЄРДР 10.03.2022, ОСОБА_7 у відповідності до вимог ч.8 ст.135, ч.1 ст.278 КПК України 11.04.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України (т.2 а/п 22-46), шляхом вручення повідомлення захиснику, а також направлення повідомлення про підозру на електронну адресу Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації та повістки про виклик ОСОБА_7 до слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області для його допиту як підозрюваного, однак останній не з`явився до слідчого без поважних причин.

Постановою прокурора від 05 травня 2022 року матеріали досудового розслідування з кримінального провадження №0000083від 10.03.2022стосовно ОСОБА_7 були виділені в окреме провадження, про що внесено відомості до ЄРДР за №0000088 від 05.05.2022 (т.1 а/п 111-113).

Цією постановою прокурора виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування як в копіях, так і оригінали, в тому числі повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 11.04.2022 на 25 арк.

Відповідно до вимог ч.3 ст.217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавець не наполягає на створенні нового кримінального провадження після винесення постанови про виділення матеріалів кримінального провадження, в ст. 217 КПК України ведеться мова не про виділення провадження, а про виділення матеріалів досудового розслідування, таким чином дозволяючи передавати матеріали між різними кримінальними провадженнями.

Як вбачається з положень ч.1 ст.279 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри.

Таким чином, повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України 11.04.2022, а також слідчі та процесуальні дії здійснені після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000083 від 10.03.2022, з якого постановою прокурора від 05 травня 2022 року матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 були виділені в окреме провадження, про що внесено відомості до ЄРДР за № 0000088 від 05.05.2022, не є порушенням вимог КПК України, відповідає положенням ст.ст. 214, 217, 278 КПК України, кримінальним процесуальним законом не передбачено обов`язкове повторне повідомлення аналогічної підозри у виділеному провадженні.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що основна більшість долучених стороною обвинувачення документів та доказів датовані та проведені слідчим та прокурором до 05.05.2022, тобто до внесення відомостей до ЄРДР у цьому провадженні, а також ОСОБА_11 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тому є недопустимими доказами, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються вищенаведеними матеріалами кримінального провадження.

Також не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про недопустимість доказів та неможливість використання у даному кримінальному провадженні відомостей з інших проваджень, оскільки відсутні протоколи тимчасового доступу до речей та документів,з огляду на наступне.

Так, із досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_7 підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 року договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» 24.02.2022 року здійснила повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Такі наслідки, окрім того, що є загальновідомими, підтверджуються значною кількістю кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за статтею 438 КК України стосовно воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями збройних сил РФ, в тому числі що спричинили загибель людей, а також й вироками судів України, які є в загальному доступі в Єдиному реєстрі судових рішень, зокрема: вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 13.06.2024 року, справа № 748/2095/23 (дата набрання законної сили 11.10.2024 року), вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31.05.2024 року, справа № 748/1469/24 (дата набрання законної сили 02.07.2024 року), вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 03.06.2024 року, справа № 588/156/24 (дата набрання законної сили 04.07.2024 року), вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 05.08.2024 року, справа № 766/1560/24 (дата набрання законної сили 05.09.2024 року).

Крім того, кримінальним процесуальним законом не забороняється органу досудового розслідування отримувати (збирати докази) через відповідні запити на отримання інформації від державних органів, юридичних і фізичних осіб. Ненадання ж такої інформації добровільно може бути подолано шляхом використання інституту тимчасово доступу до речей і документів.

Як зазначено судом першої інстанції, проведення слідчим огляду матеріалів інших кримінальних проваджень не в порядку тимчасового до них доступу, що регламентовано положеннями глави 15 КПК України, не суперечить положенням ст.ст. 40, 93 КПК України щодо права слідчого на збирання доказів та відповідно не свідчить про їх недопустимість. Такий огляд проведено на підставі дозволу начальника слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області, в порядку ст.ст. 223, 237 КПК України та зафіксований з дотриманням вимог ст.ст. 104 - 106 цього ж Кодексу.

При цьому суд врахував правовий висновок, викладений у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року (справа № 761/480/19, провадження № 51 - 836 км 20), згідно з яким якщо особа на запит органу досудового розслідування добровільно надає документи, що містять доказову інформацію, то звернення до слідчого судді для отримання ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів у такому випадку необов`язкове.

Крім того, згідно вимог ч.5 ст.132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слід виходити із можливості без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що в апеляційній скарзі захисником не конкретизовано, які саме докази використанні у даному кримінальному провадженні отриманні з інших проваджень.

Разом з тим, колегія суддів також враховує, що постановою прокурора від 05.05.2022 матеріали досудового розслідування з кримінального провадження №0000083 від 10.03.2022 були виділені в окреме провадження стосовно ОСОБА_7 , про що внесено відомості до ЄРДР за №0000088 від 05.05.2022, при цьому виділені в окреме провадження матеріали досудового розслідування як в копіях, так і оригінали, перелік яких містить постанова прокурора, тобто положення статті 217 КПК України дозволяють передавати матеріали досудового розслідування кримінального провадження між різними кримінальними провадженнями через застосування процедури виділення таких матеріалів в окреме провадження.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, що на відеозаписах засідань Державної Думи Російської Федерації, які скопійовані органом досудового слідства з мережі «інтернет», не ідентифіковано обвинуваченого ОСОБА_7 , з відеозапису не вбачається, що саме він голосував за рішення, що посягали на територіальну цілісність і недоторканість України або виступав з промовою, що підтримувала таке рішення,оскільки вина ОСОБА_7 доводиться дослідженими судом доказами.

Безпідставними є також твердження захисника про недостовірність відомостей з мережі «Інтернет», позаяк такі отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі них судом встановлена наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України ці фактичні дані є належними, допустимими та достовірними доказами та у сукупності з іншими дослідженими судом доказами доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Також колегія суддів звертає увагу, що інформація, що міститься у протоколах оглядів сайту Державної Думи Російської Федерації є офіційною, що підтверджується інформацією, яка розміщена на порталі «Государственная Дума Федерального Собрания Российской Федерации» («http://duma.gov.ru/abaut/info/») у вкладці «о сайте» - «все материалы официального сайта Госдумы Федерального Собрания РФ могут быть воспроизведены в любыхсредствах массовой информации, на серверах сети Интернет или на любых иных носителях без каких либо ограничений по обьему и срокам публикации. Это разрешение в равной степени распространяется на газеты, телеканалы, сайты и страницы Интернет. Единственным условием перепечатки и ретрансляции есть ссылка на первоисточник. Никакого предварительного согласия на перепечатку со стороны апарата Государственной Думы не требуется».

Із протоколів огляду від 10.03.2022 року слідує, що в мережі Інтернет, на сайті «http://vote.duma.gov.ru/vote/117112», виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 15.02.2022, за звернення до Президента Російської Федерації про визнання незалежності так званих «ДНР» і «ЛНР», відповідно до якого за вказане звернення проголосувало «за» 351 депутат з 368 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначено і ОСОБА_7 , на сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117233», викладено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проект федерального закону №75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроекту проголосувало «за» 400 депутатів з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначено і ОСОБА_7 , на сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117237» виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проект федерального закону №75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроекту проголосувало «за» 400 депутат з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначений і ОСОБА_7 .

Протоколом огляду від 06.03.2023 року підтверджується, що в мережі Інтернет інформаційний ресурс «http://duma.gov.ru», офіційного сайту вищого законодавчого органу влади Російської Федерації, виявлено інформацію щодо результатів голосування ОСОБА_7 , депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 року за проект закону «О ратификацииДоговора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой» (т.2 а/п 252-256).

Вказане підтверджено даними з офіційного сайту держаної установи, що фіксує в автоматичному режимі позицію кожного з депутатів, що унеможливлює вчинення вказаного іншими особами.

Крім того, колегія суддів враховує, що маючи можливість голосувати по вказаних питаннях «проти» чи утриматись від голосування, адже наявні такі варіанти волевиявлення у інших депутатів, ОСОБА_7 проголосував «за», здійснивши усвідомлений вольовий вибір і під час голосування розумів, що діє всупереч встановленим національним та міжнародним правовим актам.

Визнання інших державних утворень так званих «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», у межах міжнародновизнаних кордонів України, на її території, є діями, спрямованими на зміну меж території та державного кордону України.

Отже, протоколи огляду інтернет - ресурсу, за якими був здійснений огляд публікацій на офіційному сайті Державної Думи РФ, є належними та допустимими доказами, які були обґрунтовано покладені в основу доведеності вини обвинуваченого.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої стороною захисту апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний розгляд проведено в межах апеляційної скарги, при цьому суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, тільки якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим статтями50, 65 КК України, є пропорційною карою за вчинений кримінальний злочин та є достатнім для виправлення обвинуваченого, а також буде запобігати вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосовано правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2024 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3