ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1360/24

Провадження № 11-кп/820/202/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

cудді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника

малолітньої

потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за ч.2 ст.286-1КК України ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 06.12.2024, у кримінальному провадженні №0000843,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Волочиськ Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, солдата на посаді водія кулеметного взводу 5 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 8 (вісім) років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 27 червня 2024 року до дня вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 залишено без змін - тримання під вартою.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_9 , в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , в особі її законного представника ОСОБА_9 , 300 000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу, а всього - 310 000 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», на користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , в особі її законного представника ОСОБА_9 , 27 410 грн. 04 коп. матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 50 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 9087 грн. 36 коп. процесуальних витрат на проведення судових експертиз.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100КПК України.

Арешт, накладений на вказані речові докази, скасовано.

За вироком суду, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, в порушення вимог ст. ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 49, 50, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 07 березня 2024 року близько 20 год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем «BMW 530D», номерний знак НОМЕР_2 , в порушення вимог п.п. 2.3. (б), 2.9. (а), 12.3, 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правил дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Незалежності, в м. Волочиськ, зі сторони вул. Копачівська, в напрямку вул. Хмельницька (с. Користова), діючи протиправно, недбало, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, рухаючись з перевищенням дозволеної швидкості руху, а саме: близько 140 км./год., проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого створив небезпеку та здійснив попутне зіткнення передньою частиною автомобіля «BMW 530D», номерний знак НОМЕР_2 , з задньою частиною автомобіля «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_3 , який під керуванням ОСОБА_11 рухався в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху малолітньому пасажиру автомобіля «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеня важкості, травматичного набряку головного мозку, перелому лобної кістки, перелому медіальної стінки лівої очниці, перелому кісток носа (носового відростка лобної кістки) з порушенням прохідності, гемополісинуситу, носової кровотечі, деформації носу, підшкірної гематоми носу, утруднення носового дихання, забою м?яких тканин, підшкірної гематоми і садна шкіри лобної ділянки голови, набряку м?яких тканин обличчя, підшкірних гематом обох параорбітальних ділянок обличчя, множинних саден шкіри обличчя, голови, тіла, підшкірної гематоми правого стегна, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.3. (б), 2.9. (а), 12.3., 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, зміст яких полягає у наступному:

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

- п. 2.9. Водієві забороняється:

а) Керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.- п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме: заподіянням тяжких тілесних ушкоджень малолітній потерпілій ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок, в частині вирішення цивільного позову та стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 , змінити. Відмовити ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у задоволені цивільного позову про стягнення моральної шкоди.

Вважає вирок суду, в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди, незаконним, оскільки він безпідставно визнаний потерпілим.

На думку апелянта безпосередня шкода заподіяна тільки малолітній особі, яка є потерпілою.

Окрім того, ОСОБА_11 не надано доказів порушення звичайного ритму його життя, у зв`язку з ДТП, тобто розмір стягнутої суми не обгрунтовано жодним аргументом.

При цьому, захисник звертає увагу на те, що в обвинувальному акті не зазначено про спричинення шкоди ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , що свідчить про те, що суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, тобто збільшив обсяг обвинувачення.

Захисник укважає, що місцевий суд зробив неправильний висновок щодо відсутності щирого каяття в обвинуваченого, так як останній не відшкодував заподіяну шкоду, у будь-якому розмірі. Перебуваючи під вартою ОСОБА_6 не мав можливості відшкодувати заподіяну шкоду, про що неодноразово зауважувалося під час судового розгляду.

Крім того, судом не враховано особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, має військові нагороди, поранення та проблеми зі здоров`ям, які і стали причиною вживання спиртних напоїв.

На думку апелянтки, обвинуваченому ОСОБА_6 призначено суворе покарання.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку апеляційної скарги, думку законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості ОСОБА_6 та кримінально - правова оцінка його дій не оскаржуються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Згідно з ч.ч.1,2 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Цих імперативних вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у вчиненні, інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, визнав повністю.

Кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 ч. 2 ст. 286-1 КК України є правильною як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до загальних засад, передбачених ст.65 КК України. При цьому, враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 є військовозобов`язаним, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно, за місцем проходження служби - посередньо, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в силу ст. 89 КК України не судимий, під наглядом психіатра не перебуває, перебуває під наглядом нарколога.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на певний строк з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

При цьому суд врахував настання тяжких наслідків - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_8 , пов`язаних в тому числі з пошкодженням обличчя, особу обвинуваченого, яким не відшкодовано заподіяну шкоду в будь-якому розмірі, що свідчить про відсутність щирого каяття у вчиненому, адже на підтвердження такого каяття особою мають вчинятись активні дії, спрямовані на усунення заподіяної шкоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну вироку суду, в частині стягнення моральної шкоди, і відмови ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у задоволені цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 , з посиланням на те, що ОСОБА_11 безпідставно визнаний потерпілим, безпосередня шкода заподіяна тільки малолітній особі, яка є потерпілою, а розмір стягнутої суми не обгрунтовано жодним аргументом, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог КПК України та підставно визнав ОСОБА_11 потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки він, у підготовчому судовому засіданні, подав заяву про залучення його до провадження як потерпілого, з наведених у позовній заяві підстав, що підтверджується матеріалами провадження. За таких обставин суд першої інстанції не вийшов за межі обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 , дотримався вимог діючого законодавства.

Апеляційні посилання сторони захисту на безпідставне задоволення цивільних вимог ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , колегія суддів відхиляє та зазначає наступне.

За змістом статті 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.

Згідно з приписами ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов про її відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Задовольняючи цивільний позов потерпілих, в частині відшкодування моральної шкоди, суд в повному обсязі дослідив усі обставини провадження, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, тому задовольнив частково цивільні позови. Стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 50 000 грн. моральної шкоди, а на користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , в особі її законного представника ОСОБА_9 , 300 000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу, а всього - 310 000 грн.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд обгрунтовано стягнув зазначені розміри моральної шкоди із обвинуваченого на користь ОСОБА_11 та законного представника ОСОБА_9 , в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , оскільки, стороною захисту, в апеляційній скарзі, не наведено обґрунтованих підстав для такого зменшення, тоді як визначений судом розмір цих шкод відповідає моральним та фізичним стражданням потерпілих і засадам виваженості, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, чи близьких родичів.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову, в частині відшкодування моральної шкоди, суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь моральних переживань та страждань потерпілих, що факт спричинення цієї шкоди підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Як убачається з вироку, суд визначив розмір моральної шкоди для стягнення з ОСОБА_6 на користь законного представника ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 300 000 грн., а на користь потерпілого потерпілого ОСОБА_11 - 50000 грн.

При цьому, суд врахував заподіяну моральну шкоду потерпілій ОСОБА_8 , яка полягає у її моральних стражданнях, у зв`язку із заподіянням їй кримінальним правопорушенням тяжких тілесних ушкоджень та стягнув з обвинуваченого на користь неповнолітньої потерпілої, в особі її законного представника ОСОБА_9 .

Моральна шкода, заподіяна потерпілому, полягає у його моральних стражданнях, пов`язаних із спричиненням його доньці - ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до зміни його звичайного способу життя, так як дитина потребувала значного лікування та відновлення, в тому числі відвідування психолога.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції було встановлено, що потерпіла малолітня ОСОБА_8 , після отриманих травм, під час ДТП, продовжує лікування, у зв`язку з чим сім`я ОСОБА_12 змушена змінити організацію свого життя, а зміна повноцінного способу життя викликає, в останніх, постійні душевні страждання і переживання. Тривалий час лікування, переживання за здоров`я малолітньої доньки, відсутність змоги вести нормальний спосіб життя, через потреби додаткових зусиль для організації життя дитини, дають підстави вважати, що визначений розмір моральної шкоди є обґрунтованим.

Виходячи із положень ст.129 КПК України, ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

За таких обставин, доводи захисника обвинуваченого про те, що суд безпідставно задовольнив цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8 , є суб`єктивними та необґрунтованими, спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження.

Твердження сторони захисту про те, що місцевий суд не врахував, що ОСОБА_6 є учасником бойових дій, має військові винагороди, поранення та проблеми зі здоров`ям, які і стали причиною вживання спиртних напоїв, перед ДТП, колегією суддів відхиляються, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного вироку.

Посилання захисника на те, що судом неправильно застосовані норми процесуального законодавства, а саме ст.67 КК України, зокрема, що суд фактично врахував дві обставини, які обтяжують покарання, настання тяжких наслідків та заподіяння тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу, оскільки за змістом це різні поняття і до тяжких наслідків може відноситися і заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи апелянта про те, що судом невірно зроблено висновок про відсутність пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття ОСОБА_6 , то колегія суддів з таким висновком суду погоджується, оскільки обвинувачений вину визнав лише в суді першої інстанції і на підтвердження такого каяття ніяких активних дій, спрямованих на усунення заподіяної шкоди, не вчиняв.

Апеляційним судом було перевірено всі факти, на яких наполягав захисник обвинуваченого, щодо недотримання законодавства, та не було встановлено істотних порушень, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку, у межах апеляційних скарг, немає. На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 06.12.2024, стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк, з часу вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3