КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/254/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст.392 ч.2 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.02.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 25.04.2025 включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст 307 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255 КК України /ЄУН 405/7529/24, кримінальне провадження №00000261 від 01.04.2022/.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_9 обвинувачується у створенні ним під час відбування покарання у виправній колонії злочинної організації, з метою вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. У число осіб, які входили до складу злочинної організації, входив й ОСОБА_8 .

Досудовим розслідуванням виявлено дев`ять епізодів злочинної діяльності даної злочинної організації, пов`язаної із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту, передачею наркотичних засобів у місця позбавлення волі,

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою зокрема обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , клопотання прокурора задоволене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено.

Враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії умисних особливо тяжких, покарання за які передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, та до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, особу обвинувачених, негативно характеризованих, без міцних соціальних зв`язків, безробітних, багаторазово судимих.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 , просить змінити ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувати стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений період доби.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Обвинувачений ОСОБА_9 тривалий час перебуває під вартою без достатнього обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд підійшов формально до розгляду клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого, висловивши загальні доводи для такого продовження; залишив без уваги висловлену позицію обвинуваченим про зміну запобіжного заходу.

Зазначає, що лише тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень не може бути підставою подальшого тримання обвинувачених під вартою.

Обґрунтованість підозри є непереконливою, викликає сумніви через висновки експертів та показання свідків.

Не доведено неможливість застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, залишено поза увагою, що обвинувачений має постійне місце проживання, стан його здоров`я значно погіршився у зв`язку із тривалим перебуванням під вартою, він потребує лікування; ОСОБА_9 бажає сприяти подальшому судовому слідству, надає показань, не має негативних характеристик.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення, яким застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, також просить надати йому можливість сплатити заставу.

Ухвала суду не відповідає вимогам закону, не встановлено наявності ризиків, що надали б підстав для подальшого тримання під ватою.

Залишено поза увагою наявність у нього міцних соціальних зв`язків як: наявність сім`ї (батьків похилого віку), його батьки потребують допомоги та мають незадовільний стан здоров`я.

Пред`явлене йому обвинувачення є необґрунтованим, недоведеним доказово; клопотання прокурора незаконне, тим більше, що 27.03.2025 закінчується строк відбування ним покарання за ч. 2 ст. 289 КК України.

Вказує, що достатнім запобіжним заходом для нього, який забезпечить виконання ним своїх обов`язків та убезпечить від ризиків, - є запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Також, вказує, що до нього можливо визначити заставу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 ), які підтримали подані стороною захист апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційних скарг, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст 307 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255 КК України /ЄУН 405/7529/24, кримінальне провадження №00000261 від 01.04.2022/.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Оцінка ризику втечі обвинуваченого має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Строк тримання під вартою обвинувачених становить більше двох років, але у справі триває судове провадження, кримінальне провадження є складним, об`ємним багатоепізодним, налічує декілька обвинувачених.

При цьому, слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Зокрема, обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пред`явлено вчинення особливо тяжких умисних злочинів, багатоепізодного протиправного діяння, у складі злочинної організації, під час відбування покарання за попереднім вироком, в умовах виправної колонії.

Тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень: злочини відноситься до категорії умисних особливо тяжких, покарання за які передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, та до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_9 у минулому багаторазово судимий (п`ять разів: 2001, 2003, 2008, 2009, 2013, 2014, 2020, 2022, 2023), в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності (крадіжки, грабежі, шахрайство), зокрема тяжких, судимості не зняті й не погашені.

Також, стосовно ОСОБА_9 у 2023 році до місцевого суду також скерований обвинувальний акт про його обвинувачення за ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 у минулому неодноразово судимий, тричі, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, проти власності (крадіжки, незаконне заволодіння транспортним засобом, хуліганство), зокрема тяжких і особливо тяжкого, судимості не зняті й не погашені.

Відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини, встановлені наданими матеріалами.

Обвинувачений ОСОБА_9 не одружений, без утриманців, безробітний, у минулому мешканець м. Бахмут Донецької області, не має сталого джерела доходу до існування, не має міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, без утриманців, безробітний, не має сталого джерела доходу до існування, не має міцних соціальних зв`язків.

Крім означеного, зауважується, що у провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України /ЄУН 405/176/24, кримінальне провадження №0000252 /.

Відтак, зважаючи на зазначене, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

З огляду на кількість епізодів злочинного діяння, тяжкість інкримінованого злочину, враховуючи відсутність достатніх сталих і міцних соціальних зв`язків, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зможуть переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, в тому числі спробувати виїхати на тимчасово непідконтрольні державі території.

Наявні й підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, зміни показань, відмови від надання показань, обвинувачені можуть впливати на свідків у кримінальному провадженні, або ж інших обвинувачених.

При цьому, зауважується, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, а отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Береться до уваги й наявність кримінальної історії минулого обвинуваченого ОСОБА_9 , а також й обвинуваченого ОСОБА_8 (зокрема вчинення умисних корисливих, в тому числі тяжких, кримінальних правопорушень), наразі відсутність сталого джерела доходу, заробітку або іншого законного джерела отримання коштів до існування, є підстави вважати, що існує достатньо високий ризик вчинення обвинуваченими нового кримінального правопорушення у разі застосування стосовно них більш м`якого запобіжного заходу або не застосування запобіжного заходу.

Наразі, як свідчать наведені обставини, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Доводи апеляційних скарг з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та того, що тримання обвинувачених під вартою продовжено лише з огляду на тяжкість інкримінованих злочинів, - свого підтвердження не знайшли та спростовуються наведеним вище.

Доводи апеляційних скарг з приводу необґрунтованості підозри наразі оцінці судом апеляційної інстанції не підлягають, оскільки вказане можливе лише під час досудового розслідування, при оскарженні відповідних ухвали слідчих суддів, але наразі кримінальне провадження у суді та здійснюється судове слідство, за наслідками якого місцевим судом оцінюватимуться докази у справі, їх належність та достатність, вирішуватиметься питання доведеності чи недоведеності вини зважаючи на зібрані докази, тобто, оцінюватиметься доведеність обвинувачення.

Отже, за наведених вище обставин, оскільки доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, то оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.02.2025 про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 25.04.2025 включно, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4