У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-підозрюваного за ч. 5 ст. 190 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 січня 2025 року продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 лютого 2025 року включно з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених в ухвалі Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, з покладенням обов`язків, а саме:

здати паспорт для виїзду за кордон, утримуватися від спілкування зі свідками/потерпілими/експертами у вказаному провадженні, прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою, повідомляти про зміну свого місця проживання та або місця роботи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що слідчим та прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наведені ризики, на думку апелянта, можуть бути мінімізовані менш обтяжливим запобіжним заходом, ніж тримання під вартою, такий як домашній арешт, який за своєю суворістю прирівнюється до тримання під вартою.

Ну думку апелянта, обрання тримання під вартою із заставою у розмірі, який перевищує встановлений законом, - 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та вимогами КПК України, визначена сума застави є непомірно великою для ОСОБА_7 .

Просить врахувати, що підозрюваний проживає зі своєю дружиною та малолітньою дитиною, є студентом закладу вищої освіти, не має офіційного місця роботи (тимчасово не працює у зв`язку із наявністю судових спорів щодо відновлення на посаді) та відповідно не має заробітку. Крім того, на утриманні підозрюваного знаходиться малолітній син від першого шлюбу. Зазначила, що всі сімейні накопичення вилучені в ході проведення обшуку.

Встановлені слідчим суддею обставини.

СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шахрайським шляхом невстановленими особами низкою об`єктів житлової нерухомості, що розташовані в м. Миколаєві, про що 14 червня 2024 року на підставі повідомлення від правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення кримінальних правопорушень внесено відомості до ЄРДР за №0000568.

У кримінальному провадженні №0000568, ОСОБА_7 28.11.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року скасовано ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області віл 05 грудня 2024 року про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави на рівні 1650 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 січня 2025, з визначенням застави - 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 816 800 грн.

Постановою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 від 21.01.2025, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000568, продовжений до 28 лютого 2025 року включно.

При прийнятті оскаржуваного рішення слідчий суддя зазначив, що обираючи запобіжний захід, а в подальшому продовжуючи його строк дії, досліджено надані органом досудового розслідування докази, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння, так і про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки строк дії запобіжного заходу закінчується 28 січня 2025 року, а кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення дії ухвали слідчого судді, слідчий ОСОБА_9 звернувся з клопотанням про продовження такого строку.

Задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , слідчий суддя встановив, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується доданими до клопотання матеріалами. Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, слідчий суддя дійшов висновку про доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте, ризик передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, за висновком слідчого судді, органом досудового розслідування не підтверджений, а обставини в його підтвердження відповідають обставинам, що зазначені у підтвердження ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

З матеріалів, долучених слідчим до клопотання слідчому судді, вбачається достатньо відомостей про обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя продовжив строк запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , з визначеним розміром застави, що перевищує межі, визначені ч. 5 ст. 182 КПК України, та зазначив, що під час проведення досудового розслідування органом досудового розслідування здобуто додаткові відомості про об`єкти нерухомості, до заволодіння яких може бути причетним підозрюваний, що вказує на великий масштаб його протиправних махінацій.

Тобто, в даному випадку з урахуванням ролі підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, з урахуванням ймовірного розмаху його протиправної діяльності, обсяги шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, враховуючи особу підозрюваного, військово-політичної обстановки у країні, слідчий суддя дійшов висновку, що визначення розміру застави в межах, визначених ч. 5 ст. 182 КПК України, не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала.

Підозрюваний ОСОБА_7 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Заяву про бажання брати участь у судовому засіданні не подавав.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 2 ст. 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшло своє підтвердження під час обрання йому та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, підтверджується долученими до клопотання матеріалами. У матеріалах провадження відсутні дані, які б спростовували обґрунтованість підозри на даній стадії кримінального провадження.

Захисник висновки слідчого судді в цій частині не оспорює.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що встановлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Колегія суддів погоджується з обґрунтуванням, наведеним слідчим суддею, що ризики, встановлені при обранні запобіжного заходу, не зменшилися, та зазначає, що оскаржуване рішення в цій частині належно мотивоване.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При цьому слідчий суддя врахував, що у випадку доведення вини у вчиненні кримінального правопорушення, підозрюваному загрожує реальне позбавлення волі. Вказаний ризик оцінений слідчим суддею з огляду на обставини злочину, в якому ОСОБА_7 підозрюється. Тому є достатні підстави вважати, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурором доведено продовження існування ризику у вигляді можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки наразі органом досудового розслідування перевіряється причетність ОСОБА_7 до вчинення аналогічних дій за трьома об`єктами нерухомості, через що існує ризик того, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 , використовуючи свої зв`язки, зокрема і серед органів державної влади, вплив на осіб, що залучені ним для вчинення протиправних дій, матиме можливість вчинити дії, направлені на знищення чи спотворення речей і документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки додані до клопотання матеріали кримінального провадження містять справжні анкетні дані свідків та осіб, що прямо чи опосередковано сприяли йому у вчиненні протиправних дій, коло яких встановлюється органом досудового розслідування, що може призвести до впливу на них шляхом умовлянь або погрожувань, у тому числі, шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показань, які виправдовують його та членів групи, чим може перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти цих осіб до відмови давати показання, чи їх спотворення на користь підозрюваного.

Вказаний ризик, як зазначив слідчий суддя, додатково посилюється тим, що наразі органом досудового розслідування перевіряється причетність ОСОБА_7 до вчинення аналогічних дій за трьома об`єктами нерухомості, а тому, останній може вживати заходів щодо впливу на осіб, що були залучені ним до участі у протиправних діях.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , продовжує існувати, оскільки згідно підозри, дії підозрюваного мали систематичний характер.

Щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчим суддею враховано, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває, проте завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу не представляється можливим у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих та процесуальних дій.

Наразі триває збір доказів, у зв`язку з чим можуть призначатися експертизи, обстеження, проводитися слідчі дії, тощо, за наслідками яких може бути повідомлено про підозру й інших осіб, та/або про зміну підозри осіб, які вже повідомлені про підозру у цьому кримінальному провадженні.

Слідчий суддя врахував специфіку кримінального правопорушення, методика розслідування якого вимагає послідовності і проведення значної кількості процесуальних дій. Враховано значний об`єм кримінального провадження, значний перелік слідчих та розшукових дій що необхідно провести у цьому кримінальному провадженні, зокрема проведення низки експертиз, необхідність у розсекречуванні значного масиву протоколів проведення негласних слідчих дій, проведення аналізу отриманої за наслідками вчинення вищевказаних дій інформації. Обставини, що перешкоджали здійснити вказані процесуальні дії раніше є великий обсяг слідчих дій, які необхідно провести з метою перевірки версій сторони обвинувачення та сторони захисту. Закінчення досудового розслідування в межах строків, визначених п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, є неможливим з об`єктивних причин, обумовлених обсягом та специфікою процесуальних дій, необхідних для забезпечення належної якості досудового розслідування.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що слідчим, прокурором доведено, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

У даному кримінальному провадженні, слідчим суддею правильно встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Обраний щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Отже, підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, на чому наголошувала сторона захисту, на даній стадії кримінального провадження відсутні.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування підлягає задоволенню, оскільки слідчим у клопотанні та прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати, а також доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, з чим погоджується колегія суддів.

Щодо визначення застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Так, згідно положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається в розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Зі змісту повідомлення про підозру від 28 листопада 2024 року вбачається, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 5 статті 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Слідчим суддею наведено мотивування щодо неможливості зменшення розміру застави.

Так, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку, що визначення розміру застави в межах, передбачених ч.5 ст. 182 КПК України, не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Слідчим суддею враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Колегія суддів наголошує, що з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину (заволодіння чужим майном шляхом обману, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах), ймовірного значного обороту грошових коштів від здійснення протиправної діяльності згідно підозри, що за встановлених органом досудового розслідування сягало понад 1 млн. грн за відчуження об`єкту нерухомості, а також ймовірної причетності ОСОБА_7 до низки інших протиправних діянь, пов`язаних із заволодінням об`єктами нерухомості по місту Миколаєву, є обгрунтованим висновок слідчого судді, що визначення застави у межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України не матиме належного гарантування виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді щодо винятковості випадку при визначенні розміру застави відносно підозрюваного та вважає, що визначений розмір застави є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та дотримання справедливого балансу у кримінальному провадженні.

Оскаржуване рішення в цій частині відповідає вимогам ч.3 ст. 183 КПК України.

Підстав для зменшення розміру застави, про що просить апелянт, на даному етапі досудового розслідування немає, оскільки потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 3, 409, 422, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3