справа № 753/4550/25
провадження № 1-кс/753/701/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м.Києва ОСОБА_9 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської обл., українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002618від 15.11.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за погодженням із прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.194 КК України, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування підозрюваним від органу досудового розслідування та/або суду, зважаючи на тяжкість покарання за інкримінований злочин - позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, розмір завданих збитків, а саме грошових коштів, якими заволодів ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_11 , вказує на достатню можливість матеріального стану підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду. При цьому, діючий на території України режим обмеження права військовозобов`язаних чоловіків у виїзді за кордон, жодним чином не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки стосується обмеження виїзду за кордон у законний спосіб та не виключає можливостей здійснення спроб перетинути кордон незаконно, з огляду на те, що наразі частина державного кордону України не контролюється, а тому такий спосіб не може виключатися, як неможливий; незаконний вплив на представника потерпілого у даному кримінальному провадженні. Так, ОСОБА_4 знайомий з представником потерпілого по даному кримінальному провадженню, тому, перебуваючи на волі, з метою зміни чи, взагалі, відмови від дачі показів та уникнення від кримінальної відповідальності може впливати на представника потерпілого у даному кримінальному провадженні. При встановленні наявності ризику впливу на представника потерпілого слід враховувати визначену КПК України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме те, що початку стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від представника потерпілого та дослідження їх судом. Поряд з цим варто враховувати те, що підозрюваний може використовувати свій вплив, маючи зв`язки та відповідний авторитет на представника потерпілого у кримінальному провадженні та намагатися узгодити їх покази з тим, щоб вони відповідали його інтересам. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконно впливати на представника потерпілого у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності. Таким чином у результаті обізнаності ОСОБА_4 про осіб, які давали свідчення у кримінальному провадженні, він може шляхом погроз, підкупу або іншим чином впливати на представника потерпілого з метою примушування їх до зміни раніше наданих показань; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, на даний час місцезнаходження грошових коштів, якими заволоділи шахрайським шляхом, не відомо. Ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.Тобто кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року), а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного. Крім того, необхідно зазначити, що у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілих, свідків доводять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві перебуває кримінальне провадження за № 0002618від 15.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.194 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

З огляду на особу підозрюваного ОСОБА_4 , злочин, який ним вчинений (ч.5 ст.194 КК України), наявність вказаних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий за погодженням із прокурором просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до такого підозрюваного строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право на застосування найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені п.п.1, 3, 4 ст. 177 КПК України. Звернув увагу на той фактор, що більш м`який запобіжний захід - домашній арешт не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки протиправна діяльність вчинена щодо заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах (28 000 000 грн.), місцезнаходженн грошових коштів органом досудового розслідування не встановлено, ймовірно, відомо підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, які можуть скористатися ними для переховування від органу досудового розслідування та/або суду, й у разі, не застосування виключного запобіжного заходу - тримання під вартом, ОСОБА_4 може також вживати заходів до незаконного впливу на потепілого.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 всудовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, вказали, що ризики слідчим/прокурором не обґрунтовані вцілому, як і підозра, вважаючи наявними лише цивільно-правові відносини, просили відмовити у клопотанні вцілому.

Захисник ОСОБА_8 вказала на зацікавленнісь у досудовому розслідуванні вказаного кримінального провадження слідчих, прокурорів, як місцевого рівня, так й на рівні м.Києва, слідчого суддю, який розглядає це клопотання, вживаючи вислови, які вказують на зневагу до складу суду, й до початку розгляду клопотання ОСОБА_5 , ОСОБА_8 подана заява про відвід слідчого судді, у задоволенні якої відмовлено.

В ході розгляду клопотання як захисники підозрюваного, такі й підозрюваний вживали заходи на затягування розгляду клопотання. Свідоме використання учасником процесу наданих йому законом прав, такого як необгрунтованого заявлення відводу слідчому судді, із метою досягнення неправомірних цілей, які суперечать завданням правосуддя.

Так, ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» п. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання.

Так, у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 264/6844/20 ККС ВС дійшов висновку, що використання в тексті апеляційної скарги неприпустимих та образливих висловлювань на адресу прокурорів, судів та суддів вказує на зловживання процесуальними правами. Апеляційна скарга, яка містить такі висловлювання, є неприйнятною.

Один з інструментів реагування на зловживання процесуальними правами, ідеться в постанові об`єднаної палати ККС ВС від 14 червня 2021 року у справі № 686/9636/18. У цьому провадженні ВС зробив висновок про те, що суд апеляційної інстанції за наявності відповідних підстав має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

Підозрюваний підтримав доводи та аргументи своїх захисників, просив у задоволенні клопотання відмовити. Зазначив, що матиме належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування, вважаючи, що підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою, не має.

Вивчивши клопотання слідчого та матеріали, додані до клопотання, з`ясувавши думку осіб, що приймали участь у розгляді клопотання слідчого, зокрема, міркування прокурора та слідчого щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, думку підозрюваного, його захисників, проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази підозри, у їх сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002618від 15.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.194 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні таким підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.194 КК України обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом допиту представника потерпілого;

- протоколами огляду сайту;

- протоколом огляду руху коштів;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності на даному етапі досудового розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Тобто, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Описана у клопотанні слідчого фабула злочину у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.194 КК України, у діях ОСОБА_4 .

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України.

Підозра ОСОБА_4 ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують такого підозрюваного із обумовленим кримінальним правопорушенням.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами обґрунтовано можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження на підставі поданих слідчим до клопотання матеріалів.

06.03.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.194 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також ризиків, визначеного п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що зазначені в п.1, 3 ч. 1 цієї статті, та є підставою для застосування запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків - переховуватися від органів досудового розслідування та або/суду, незаконний вплив на потерпілого у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасниківцього ж кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобовязаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоровя підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних звязків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Варто зауважити, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

З урахування сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, особливо тяжкого злочину (ч.5 ст.194 КК України), який ним вчинений, й в силу характеру вчиненого ним діяння та одночасної потереби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у межах строку досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку про те, що слідчий довів дійсні підстави для застосування запобіжного заходу, проте за відсутності доведеності ризику, визначеного у п.4 ч.1 ст.177 КПК України, й за наявності доведених ризиків, визначених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, вважає застосувати запобіжний захів у вигляді цілодобового домашнього арешту, й вважає, що такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку вказаного підозрюваного з урахуванням обставин правопорушення, його особи й ролі у вчинному злочині, який мав безпосередню роль у ньому, адже відписував договори, й обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір завданих збитків унаслідок протиправних дій визначений у сумі 28 000 000 грн., вину у якому він не визнає уцілому, й, зважаючи на вчинений ним злочин, усвідомлення наслідків покарання, може вплинути на його процесуальну поведінку - переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вплив на потерпілого у даному кримінальному провадженні,грошові коштів, якими заволодів ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_11 , вказує на достатню можливість матеріального стану підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Зважаючи на особу підозрюваного, його процесуальну поведінку під час розгляду даного клопотання, те що він раніше не судимий, особливо великий розмір заволодіння чужим майном, період часу домашнього арешту має бути цілодобий, що відповідає нормам Європейської конвенції з прав людини та практику Європейського суду з цих питань, й уцілому забезпечить виконання ним покладних процесуальних обов"язків.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польші) §43).Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev проти Молдови, § 58).

Обговорюючи питання наявності ризику щодо переховування підозрюваним від органів досудового розслідування й суду, то його існування є цілком ймовірним.

Так, підозрюбваний хоча раніше не судимий, проте підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину,за який передбачено покарання у вигляді позбавлення полі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, й усвідомлення наслідків покарання є достатньо вагомими підставами для прийняття спроб уникнути відповідальності.

Натомість такий ризик, як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином таким підозрюваним, слідчим не обґрунтовані, не вказано у який спосіб підозрюваний має вчиняти такі перешкоди, й саме посилання на його наявність та підставу - не встановлене місцезнаходження грошових коштів, якими заволоділи злочиннм шляхом, не слугують підставою для його існування, а тому слідчим суддею не враховується як доведений ризик.

Так, ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польші) §43).

При встановленні наявності ризику впливу на представника потерпілого слід враховувати визначену КПК України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні.

Так, на початку стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від представника потерпілого та дослідження їх судом.

Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Tase проти Румунії, § 40; Castravet проти Молдови, § 33; Belchev проти Болгарії, § 82).

Що стосується оцінки обставин, які дають підстави вважати, що має місце ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, вплив на потерпілого й свідків у кримінальному провадженні, то тяжкість обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення інших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (ibid., § 40).

Враховуючи вказані обставини слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашеній арешт строком на два місяці забезпечить дотримання таким підозрюваним, зважаючи на його особу, який раніше не судимий, вчиненого ним особливо тяжкого злочину й завданого матеріального збитку в особливо великих розмірах, процесуальних обов`язків під час досудового розслідування, з покладенням на підозрюваного передбачених у ч.5 ст.194 КПК України низки обовязків, тому клопотання підлягає частковому задоволенню, адже запобіжний захід є необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики підозрюваного.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як домашній арешт, який є менш суворим, аніж тримання під вартою.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором (ч.5 ст. 194 КПК України).

Відтак, норма статті 194 КПК України передбачає необхідність визначення обов`язків, з передбачених цією статтею, які будуть покладені на підозрюваного.

Відповідно, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч.6 ст. 194 КПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців (ч.6 ст. 181 КПК України), а тому має відраховуватися з 10.03.2025 року по 10.05.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м.Києва ОСОБА_9 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.194 КК України, за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002618від 15.11.2024 року, - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.194 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто з 10.03.2023 року до 10.05.2025 року включно у межах строку досудового розслідування.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за адресою міця проживання:АДРЕСА_1 ,цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду, й покласти на нього наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду,

-не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,

-уникати спілкування з потерпілим, свідками та іншим підозрюваним у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до суду апелційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: