КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/201/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні №0000158 - заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представників власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000158.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на речові докази, які були вилучені 23.08.2024 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме на:

1) мобільний телефон iPhone 14 Pro Max, яким користується ОСОБА_12 ;

2) мобільний телефон iPhone 14 Pro, ІМЕІ НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_11 ;

3) мобільний телефон iPhone 14 Pro Max, яким користується ОСОБА_12 ;

4) ноутбук Масbook Pro серійний № СО2D61XYMD6M із зарядним пристроєм до нього, яким користується ОСОБА_10 ;

5) аркуш паперу на якому міститься логін на пароль до Apple id, із забороною власнику (володільцю) користуватись та розпоряджатись вказаним майном.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що рішення суду мотивовано тим, що прокурором повторно подано аналогічне клопотання про накладення арешту на те саме майно, в межах того самого кримінального провадження, з не зазначенням у клопотанні будь яких нових підстав для накладення арешту на вилучене майно. Проте, вказаний висновок не відповідає фактичним обставинам.

Так, у самому клопотанні на сторінці четвертій стороною обвинувачення зазначено та акцентовано увагу на нових обставинах, які виникли після вирішення попереднього клопотання про арешт відповідного майна і які не могли бути відомі при постановленні ухвали Київського апеляційного суду від 10.10.2023.

Зокрема, серед таких нових обставин, які залишені поза увагою слідчим суддею, є підтвердження можливості використання вилученого майна як докази у кримінальному провадженні, з точки зору їх допустимості та належності, у сукупності з виникненням виключних ризиків приховування, пошкодження, знищення або відчуження вказаного майна у разі передачі його власникам.

Апелянт зазначає, що рішення Київського апеляційного суду від 10.10.2023 обґрунтовано виключно тим, що ОСОБА_10 , право на заняття адвокатською діяльністю якого зупинено, на думку суду, здійснює адвокатську діяльність та має статус адвоката, і таким чином під час проведення обшуку начебто не дотримано процесуальних гарантій адвоката.

Проте, згідно постанови Верховного Суду від 23.07.2024 у справі №199/732/19, на особу, право якої на заняття адвокатською діяльністю припинено або зупинено відповідно до Закону про адвокатуру, не поширюються гарантії адвокатської діяльності та особливий порядок кримінального провадження.

Таким чином, сторона обвинувачення матиме можливість використовувати під час судового розгляду майно, вилучене під час обшуку ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за критеріями їх допустимості, що не враховувалось при постановленні ухвали Київського апеляційного суду від 10.10.2023 через відсутність на той час вказаного висновку Верховного Суду про застосування норми права.

Також апелянт зауважує на тому, що поза увагою слідчого судді залишено наявність висновку судової експертизи від 12.06.2024, яким підтверджується можливість використання стороною обвинувачення під час судового розгляду майна, вилученого у ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та відповідність цього майна ознакам речових доказів.

Слідчим суддею також залишено поза увагою обставини виникнення виключних ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення або відчуження речових доказів, які проявились у процесуальній поведінці власників майна.

Так, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 23.07.2024 відмовились від отримання вилученого у них майна з дотриманням вимог ч. 2, п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, тобто з умовою збереження речових доказів у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя помилково обґрунтував оскаржуване рішення тим, що висновки колегій Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постановах, не мають враховуватись іншими судами при застосуванні таких норм права, а врахуванню підлягають лише висновки, викладені в постановах Об`єднаної палати Касаційного суду та Великої Палати Верховного Суду.

24.10.2024 представником власника майна ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_9 у судовому засіданні подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про скасування ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, з доповненнями та просив її задовольнити, з наведених в ній підстав, а також вислухавши думку представників власників майна, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з доповненнями, вважаючи оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями прокурора, а також заперечення представника власника майна ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 ,колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 від 02.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 3 ст. 332, частинами 3 і 4 ст. 358 КК України, щодо вчинення в період лютого- березня 2022 року організованою групою у складі співробітників Національної поліції України (далі - НПУ), Державної прикордонної служби України (далі - ДПСУ) та Державної митної служби України (далі - ДМСУ), а також цивільних осіб, незаконного переправлення громадян через державний кордон України, поєднаного з використанням службовими особами свого службового становища, вчиненого щодо кількох осіб, повторно, а також підроблення офіційних документів та їх використання.

20.08.2024 заступник начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_6 , в даному кримінальному провадженні, звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, з метою збереження речових доказів, які були вилучені 23.08.2024 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме на:

1) мобільний телефон iPhone 14 Pro Max, яким користується ОСОБА_12 ;

2) мобільний телефон iPhone 14 Pro, ІМЕІ НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_11 ;

3) мобільний телефон iPhone 14 Pro Max, яким користується ОСОБА_12 ;

4) ноутбук Масbook Pro серійний № СО2D61XYMD6M із зарядним пристроєм до нього, яким користується ОСОБА_10 ;

5) аркуш паперу на якому міститься логін на пароль до Apple id, із забороною власнику (володільцю) користуватись та розпоряджатись вказаним майном.

На обґрунтування вимог даного клопотання, відповідно до його змісту вбачається, що прокурор послався на те, що під час досудового розслідування встановлюються обставини незаконного, без передбаченого чинним законодавством обов`язкового митного і прикордонного контролю, переправлення громадян України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та інших осіб через державний кордон України, вчиненого службовими особами ДПСУ, ДМСУ, НПУ та окремими цивільними особами впродовж лютого-березня 2022 року в районах прикордонних пунктів пропуску «Косино» і «Лужанка» Берегівського району Закарпатської області.

Так, у ході досудового розслідування отримано докази, які свідчать про незаконний перетин 10 березня 2022 року державного кордону України громадянами України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .

За наявними даними 10.03.2023 о 14.20 год. у прикордонному пункті пропуску «Косино» Берегівського району Закарпатської області при перетині державного кордону України в напрямку «виїзд» зареєстровано громадянку України ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , яка виїжджала до Угорщини автомобілем з номерним знаком НОМЕР_2 без пасажирів.

Також, 10.03.2023 о 14.21 год. у прикордонному пункті пропуску «Косино» Берегівського району Закарпатської області при перетині державного кордону України в напрямку «виїзд» зареєстровано громадянина України ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , який виїжджав до Угорщини автомобілем з номерним знаком НОМЕР_3 без пасажирів.

За повідомленням компетентних органів Республіки Угорщина 10.03.2022 у пункті пропуску «Барабаш» вказаної країни обліковано в`їзд зі сторони України о 18.09 год. автомобіля з номерним знаком НОМЕР_2 в якому перебували громадяни України ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_16 та ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , а також о 18.47 год. автомобіля з номерним знаком НОМЕР_4 , в якому перебували громадяни України ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Водночас, за інформацією ДПСУ громадяни України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_14 державний кордон України у березні 2022 року не перетинали.

Крім того, 16.03.2022 о 09.26 год. у прикордонному пункті пропуску «Косино» Берегівського району Закарпатської області при перетині державного кордону України в напрямку «виїзд» зареєстровано громадянина Угорщина ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , який виїжджав до Угорщини автомобілем з номерним знаком НОМЕР_5 разом із пасажирами ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , та ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_19 .

За повідомленням компетентних органів Республіки Угорщина 16.03.2022 у пункті пропуску «Барабаш» вказаної країни обліковано в`їзд зі сторони України автомобіля з номерним знаком НОМЕР_5 , в якому перебували громадяни України ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_18 та ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_19 .

Водночас, за інформацією ДПСУ громадянин України ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , державний кордон України у березні 2022 року не перетинав.

Під час проведення допиту як свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 відмовилися надавати показання щодо факту та обставин перетину ними державного кордону України у березні 2022 року, натомість повідомили про своє перебування з родинами наприкінці лютого - початку березня 2022 року за місцем проживання родини ОСОБА_41 в Обухівському районі Київської області.

Будучи допитаним як свідок ОСОБА_42 повідомив, що дійсно він у березні 2022 року разом із дружиною ОСОБА_43 та іншими членами сім`ї виїжджали із України. Зокрема він та його дружина ОСОБА_44 виїжджали до Угорщини двома автомобілями без пасажирів, тобто інших осіб у вказаних автомобілях не було. Також повідомив, що до виїзду з України наприкінці лютого - початку березня 2022 року він проживав разом із своєю родиною та родиною ОСОБА_10 у будинку свого знайомого в Обухівському районі Київської області.

Відповідно до інформації про телефонні з`єднання ОСОБА_10 за номером мобільного телефону НОМЕР_6 та ОСОБА_41 за номером мобільного телефону НОМЕР_7 встановлено, що під час перебування в Берегівському районі Закарпатської області вони мали контакти із заступником начальника Берегівського РВ НПУ в Закарпатській області ОСОБА_45 , який користувався мобільними телефонами НОМЕР_8 та НОМЕР_9 .

У ході обшуку, проведеного 23.08.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2023 у справі № 757/32363/23-к за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у тому числі, вилучено:

- мобільний телефон iFhone14 Pro Мах, яким користується ОСОБА_12 ;

- мобільний телефон iFhone14 Pro, IMEI НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_11 ;

- мобільний телефон iFhone14 Pro Мах, яким користується ОСОБА_12 ;

- ноутбук Мас book Pro серійний № C02D61XYMD6M із зарядним пристроєм до нього, яким користується ОСОБА_10 ;

- аркуш паперу на якому міститься логін на пароль до Apple id.

Перераховані речі мають значення для встановлення об`єктивної істини у справі, оскільки містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим вони визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (постанова від 24.08.2023).

Постановою від 24.08.2023 до Київського НДІСЕ Міністерства юстиції України призначено проведення судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів щодо вилучених вищевказаних мобільних телефонів та ноутбуку, паролі доступу до яких їх власниками повідомлені не були.

За результатами проведеної експертизи, отримано відомості, які містять список контактів, журнал дзвінків, текстові та мультимедійні повідомлення, веб- історію, повідомлення в мережі Інтернет, програми, призначені для спілкування, у тому числі для спілкування в мережі Інтернет, а також текстові, графічні, відеофайли користувача, у тому числі видалені, які мають значення для обставин, що розслідуються у кримінальному провадженні та потребують додаткової перевірки слідчим шляхом.

Таким чином, вилучене під час обшуку майно входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2023 у справі № 757/37250/23-к задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно, яке належить ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2023 у справі № 11- сс/824/5658/2023 за апеляційними скаргами представників власника майна зазначену ухвалу слідчого судді Печерського районного суду скасовано.

Зазначене рішення Київського апеляційного суду від 10.10.2023 обґрунтовано виключно тим, що ОСОБА_10 , право на заняття адвокатською діяльністю якого зупинено, на думку суду, здійснює адвокатську діяльність та має статус адвоката. За таких обставин суд дійшов висновку, що під час проведення обшуку не дотримано процесуальних гарантій адвоката і втручання в діяльність адвоката є передчасним.

На даний час виникли обставини, які дають виключні підстави прокурору про накладення арешту на майно, зогляду на те, що постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 199/732/19 визначено, що гарантії адвокатської діяльності мають функціональний характер, тобто не є особистим привілеєм кожного, хто отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а призначені для забезпечення прав тих осіб, яких адвокат представляє, і його можливості безперешкодно і ефективно здійснювати таку діяльність.

Цей висновок випливає і з визначення в частині 1 статті 1 Закону про адвокатуру адвокатської діяльності як незалежної професійної діяльності адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту, а адвоката - як особи, яка здійснює таку діяльність.

Крім того, Закон про адвокатуру чітко відрізняє адвоката від особи, яка зупинила або припинила адвокатську діяльність (див., наприклад, частину 3 статті 22, пункти 2 та 14 частини 1 статті 23), передбачаючи для них різний обсяг гарантій.

Якщо гарантія збереження адвокатської таємниці чи імунітету від переслідування за дії, пов`язані з адвокатською діяльністю, продовжує діяти і для осіб, що зупинили або припинили практику, то інші гарантії призначені саме для забезпечення адвокатської діяльності, яку особа, що зупинила таку діяльність, здійснювати не вправі (частина 5 статті 31 Закону про адвокатуру).

Таким чином, законодавство передбачає функціональні гарантії для адвоката, що призначені для забезпечення як прав осіб, яких він представляє, так і можливості безперешкодно і ефективно здійснювати адвокатську діяльність.

Вступивши на державну службу або займаючись іншою діяльністю, яка є несумісною з адвокатською, особа зобов`язана зупинити адвокатську діяльність та не може розраховувати на збереження гарантій, притаманних адвокатській діяльності, оскільки погоджується підкорятися зовсім іншим правилам, які в багатьох аспектах несумісні з діяльністю адвоката.

Саме для запобігання конфлікту відповідальності передбачено зупинення права на здійснення адвокатської діяльності.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що на особу, право якої на заняття адвокатською діяльністю припинено або зупинено відповідно до Закону про адвокатуру, не поширюються положення глави 37 КПК щодо особливого порядку кримінального провадження.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, наразі втратили актуальність та обгрунтованість підстави, якими апеляційний суд обгрунтовував скасування ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 31.08.2023 та відмову у задоволенні.

Висновками судової експертизи додатково підтверджено обґрунтованість постанови прокурора від 24.08.2023 щодо належності вказаних предметів до речових доказів.

Після завершення проведення вказаної експертизи власникам майна неодноразово пропонувалось отримати своє майно на відповідальне зберігання, однак вони не з`явились для цього.

Через скасування накладеного арешту, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2024 сторону обвинувачення зобов`язано повернути власникам вилучене майно, яке визнано речовими доказами, з умовою збереження його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, тобто з дотриманням вимог ч. 2, п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України.

Прибувши 23.07.2024, власники майна ОСОБА_46 та ОСОБА_11 в присутності своїх представників відмовились отримувати вилучене у них майно, яке визнано речовими доказами, з умовою збереження його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, тобто з дотриманням вимог ч. 2, п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України. В свою чергу ОСОБА_40 для отримання свого майна жодного разу не приходив.

Таким чином, підтвердились виключні ризики саме для арешту вказаного майна у зв`язку з процесуальною поведінкою власників майна. Наявність у них установки перешкоджанню досудовому слідству, що підтверджується їх відмовою отримати це майно для зберігання у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Вказане створює обґрунтовані ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, або відчуження вказаних речових доказів у разі передачі їх власникам.

З урахуванням викладеного, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також з метою збереження речових доказів наразі виникла необхідність в накладенні арешту на речові докази, перелік якого зазначений вище.

03.09.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000158.

Слідчий суддя під час розгляду вказаного клопотання встановив, що під час обшуку, проведеного 23.08.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2023 у справі № 757/32363/23-к за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у тому числі, вилучено: мобільний телефон iFhone 14 Pro Max, яким користується ОСОБА_12 ;мобільний телефон iFhone 14 Pro, ІМЕІ НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_11 ; мобільний телефон iFhone 14 Pro Max, яким користується ОСОБА_12 ; ноутбук Мас book Pro серійний № СО2D61XYMD6M із зарядним пристроєм до нього, яким користується ОСОБА_10 ; аркуш паперу на якому міститься логін на пароль до Apple id.

Постановою від 24.08.2023 вищезазначені речі визнані речовим доказом у справі.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2023 у справі № 757/37250/23-к задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно, яке належить ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Крім того, ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2023 у справі №11-сс/824/56582023 за апеляційними скаргами представників власника майна зазначену ухвалу слідчого судді Печерського районного суду скасовано, та відмовлено у задоволенні клопотання прокурора, однак, не зважаючи на ці обставини, прокурором було подано повторно аналогічне клопотання про накладення арешту на те саме майно, в межах того самого кримінального провадження №0000158, при цьому будь-яких нових підстав для накладення арешту на вилучене майно, прокурором у клопотанні не наведено. Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції від 10.10.2023 набула статусу остаточного рішення.

Згідно до ч. 2 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя зазначив, що дії прокурора фактично зводяться до незгоди з прийнятим судом апеляційної інстанції рішенням, що набрало законної сили та має статус остаточного. Таким чином, підстави для задоволення клопотання у слідчого судді відсутні.

Окремо слідчий суддя звернув увагу на те, що рішення Верховного Суду, на якому ґрунтується позиція прокурора, постановлено колегією суддів та є певною думкою у конкретній справі. Практика ВС вказує на те, що різні колегії мають протилежні думки щодо аналогічних питань, що відображуються у протилежних по своїй суті рішеннях. Врахування цього рішення у даному випадку може призвести до порушення основоположного принципу, який забезпечує верховенство права, принципу правової визначеності, оскільки саме об`єднана палата касаційного суду та Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду ними справ формулюють в постановах висновки про те, як саме повинні застосовуватися ті чи інші норми права, і саме ці висновки мають враховувати у своїй діяльності всі суди.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважав клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався в повній мірі зазначених вимог закону та ухвалив рішення з дотриманням вимог КПК України.

Колегією суддів встановлено, що з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було досліджено матеріали справи, вислухано доводи прокурора, позицію представників власників майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, однак як вірно встановлено слідчим суддею, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2023 у справі № 757/37250/23-к задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно, яке належить ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Проте ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2023 у справі №11-сс/824/56582023 за апеляційними скаргами представників власника майна зазначену ухвалу слідчого судді Печерського районного суду скасовано, та відмовлено у задоволенні клопотання прокурора, однак, не зважаючи на ці обставини, прокурором було подано повторно аналогічне клопотання про накладення арешту на те саме майно, в межах того самого кримінального провадження №0000158, при цьому будь-яких нових підстав для накладення арешту на вилучене майно, прокурором у клопотанні не наведено. Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції від 10.10.2023 набула статуту остаточного рішення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, колегія суддів виходить з того, що положення КПК України не передбачають можливості повторного вирішення питання про накладення арешту на те ж саме майно та з тих самих правових підстав, щодо якого вже було вирішено питання про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на загальні засади кримінального провадження, закріплені у ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема верховенство права та обов`язковість судових рішень.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄЄСПЛ. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 р. у справі «Брумареску проти Румунії»).

Юридична визначеність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Саме лише існування двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 р. у справі «Рябих проти Росії»).

Вказаний принцип правової визначеності, як вказано у рішенні ЄСПЛ від 12.01.2016 р. у справі «Борг проти Мальти», також гарантує певну стабільність у правових ситуаціях і сприяє довірі суспільства до судів. Така довіра є однією з найважливіших складових існування держави, заснованої на верховенстві права.

При цьому, відхід від вказаного принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 р. у справі «Рябих проти росії», заява №52854/39). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності є необхідним і виправданим у разі виявлення суттєвого недоліку попереднього провадження, який може вплинути на результат справи (рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 р. у справі «Морейра Феррейра проти Португалії»).

Відтак, за відсутності вагомих й непереборних обставин повторний розгляд та винесення у справі нового рішення судом, який щодо тих самих вимог тієї ж особи уже по суті висловив власну позицію, суперечитиме принципу юридичної визначеності.

Як вбачається зі змісту повторного клопотання прокурора про арешт майна, воно обґрунтовується необхідністю збереження мйна як речового доказу для запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, тобто є аналогічним раніше поданому клопотанню про арешт вказаного майна, без зазначення нових обставин, які б обґрунтовували необхідність накладення такого арешту.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з твердженням слідчого судді про те, що прокурором не наведено вагомих й непереборних обставин, які не були розглянуті або досліджені слідчим суддею при розгляді клопотання 31.08.2023. Також колегія суддів, бере до уваги те, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31.08.2023 року була переглянута в апеляційному порядку, за апеляційною скаргою представників власника майна та зазначену ухвалу слідчого судді було скасовано та відмовлено у задоволенні клопотання прокурора, про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені №0000158.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що у кримінальному провадженні № 0000158 від 02.04.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ч. 4 ст. 358 КК України власники майна ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , на даний час перебувають у статусі свідків, експертиза вилучених телефонів та ноутбука проведена та прокурором пропонувалося власникам отримати вилучене майно /т. 1 а.с. 160-164/, що свідчить про те, що необхідність в подальшому утриманні цього майна відсутня.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що арешт майна, щодо якого прийнято остаточне рішення про відмову в арешті, за відсутності належних підстав, суперечитиме загальним засадам та завданням кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя, цілком слушно прийшов до висновку про необхідність відмовити прокурору у задоволенні його клопотання про накладення арешту на майно, з процесуальних питань, а саме з тієї підстави, що аналогічне клопотання вже було вирішено в судовому порядку.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, з доповненнями прокурора, з викладеними у ній доводами - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу , з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні №0000158- заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4