Справа № 163/2899/24
Провадження № 1-кп/163/100/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження № 0000187 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Любомль Волинської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, вищої освіти, одруженого, військовослужбовця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 обвинувачуються в тому, що він 23.03.2020 близько 17 год. 00 хв, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою мобільного зв'язку повідомив вантажнику ТОВ «Л-Транс» ОСОБА_5 неправдиву інформацію про те, що директор ТОВ «Л-Транс» ОСОБА_6 надав дозвіл на завантаження чотирьох придбаних упакувань (біг-бегів) із селітрою вагою кожний по 500 кг у транспортний засіб клієнта. Після цього, 23.03.2020 близько 17 год. 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи на території ТОВ «Л-Транс», за адресою: Волинська область, м. Любомль, вул. Чорновола, 5, не будучи обізнаним про протиправний умисел ОСОБА_8 , здійснив завантаження чотирьох упакувань (біг-бегів) із селітрою вагою кожний по 500 кг у грузовий відсік вантажного мікроавтобуса «Івеко» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , який в подальшому перемістив чотири упакування (біг-беги) із селітрою вагою кожний по 500 кг за межі території ТОВ «Л-Транс». Вчинивши вищевказані дії, ОСОБА_10 заволодів чотирма упакуваннями (біг-бегами) із селітрою вагою кожний по 500 кг загальною вартістю 27400 грн., чим спричинив ТОВ «Л-Транс» майнової шкоди вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачуються у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_11 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений, після роз`яснення можливих наслідків задоволення заявленого клопотання, таке клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечив проти звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття провадження на підставі ст.49 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в дане підготовче судове засідання будучи належним чином повідомленим не з`явився. Разом з цим в підготовчому судовому засіданні 19.02.2025 року, під звукозапис, висловив свою позицію про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що не заперечує проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Вирішуючи в порядку ст.ст.284-286, 314 КПК України заявлене клопотання, суд встановив таке.

Кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, що інкримінується обвинуваченому за обставинами справи вчинене 23.03.2020 року. Обвинувальний акт скерований до суду 27.12.2024 року, тобто по спливу більш ніж чотири роки, від часу вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Станом на 23.03.2020 року - на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, санкція ч.1 ст.190 КК України передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років. Тому таке кримінальне правопорушення, згідно ч.2 ст.12 КК України кваліфікувалось, як злочин невеликої тяжкості (злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.).

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції на час вчинення інкримінованого злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, за ч.1 ст.190 КК України сплив ще на час скерування обвинувального акту до суду, що є наслідком звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Враховуючи що від часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення були зміни до кримінального закону щодо класифікації кримінальних правопорушень, то суд в контексті ст. 5 КК України, проаналізував відповідні строки на час розгляду справим в суді.

Так, на час розгляду справи в суді інкриміноване кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК України кваліфікується як проступок.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, строк, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, за ч.1 ст.190 КК України також сплив, що є наслідком звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Обставин, визначених ч.ч.2, 3 ст.49 КК України, що впливають на перебіг строку давності, судом не встановлено, обвинувачений від суду не переховувася, сторона обвинувачення про наявність зазначених обставин суд не повідомляла, реєстр матеріалів досудового розслідування кримінального провадження не містять відомостей про те, що обвинувачений переховувався від органів досудового розслідування під час досудового розслідування, а обвинувальний акт не містить відомостей про те, що обвинувачений вчинив новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років, після того, як йому було інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України.

Також, суд враховує правову позицію, викладену в постанові від 11 листопада 2020 року по справі №455/229/17 (провадження № 51-3298км20), в якій Верховний Суд наголосив, що: «твердження про неможливість застосувати звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності через те, що обвинувачена не визнала своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення також не ґрунтується на вимогах закону. Дотримання умов, передбачених частинами 1 - 3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України».

Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №509/4247/17 (провадження №51-5696ск20).

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26.03.2020 у справі № 730/67/16-к вказав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відтак, при закритті провадження по даній справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини обвинуваченого судом не вирішується. Така правова позиція узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі Грабчук проти України від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

При цьому суд також враховує, що питання, передбачені ч.1ст.368 КПК України, а саме: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інше не підлягають з`ясуванню в судовому засіданні під час вирішення клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, так як ці обставини можуть бути вирішені лише при ухваленні вироку після розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог Закону України про кримінальну відповідальність (ст. 74 КК України), лише у випадку, коли особа заперечує проти закриття справи з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Суд, з`ясувавши позицію обвинуваченого та впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, вважає що клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Виконуючи цю імперативну вимогу закону суд невідкладно вирішив таке клопотання, наслідком якого є закриття кримінально провадження.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст.12,49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, 285, ч.4 ст.286, ст.288, п.2 ч.3 ст.314, ст.ст. 350, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.190 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000187 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, закрити у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду на протязі 7 днів із часу її проголошення через Любомльський районний суд.

Головуючий: суддя ОСОБА_1