Номер провадження: 11-сс/813/40/25
Справа № 519/956/24 1-кс/519/256/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 04 листопада 2024 року якою відмовлено у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, в рамках кримінального провадження № 0000206, внесеного до ЄРДР 06 серпня 2022 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 04 жовтня 2022 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування зупинене, двомісячний процесуальний строк з дня повідомлення ОСОБА_9 04 жовтня 2022 року про підозру ще не сплив, тому відсутні передумови для оскарження вказаного повідомлення стороною захисту згідно п. 10 ч. 1 ст.303 КПК України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання (скарги) про скасування повідомлення про підозру. Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування вжито заходів для вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру від 04.10.2022 року у спосіб, передбачений статтями 135, 278 КПК України, для вручення повідомлень, зокрема шляхом направлення повідомлення про підозру поштою та вручення житлово-експлуатаційній організації, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 42 КПК України, що свідчить про набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав:

- перебіг строку щодо реалізації права на оскарження повідомлення про підозру не може стояти в залежності від вчинення слідчим своїх процесуальних прав щодо зупинення досудового розслідування, оскільки таке право підозрюваного є автономним, гарантованим, а початок перебігу та межі його застосування чітко визначені КПК України. Строк у 2-ва місяці на реалізацію прав підозрюваного за п.10 ч. 1 ст. 303 КПК України слід обчислювати, виходячи саме з загального розрахунку календарного місяця;

- ОСОБА_9 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, у зв`язку з порушенням органом досудового розслідування порядку здійснення повідомлення про підозру. Так, відповідно до копії журналу реєстрації вихідних документів, доданої слідчим під час судового засідання при надані пояснень, повістка від 01.10.2022, повідомлення про підозру від 04.10.2022 та супровідний лист від 04.10.2022 зареєстровані за єдиним вихідним номером, тобто за день до дати складення повідомлення про підозру. Лист, яким «нібито» 04.10.2022 року було направлено повідомлення про підозру ОСОБА_9 повернуто 07.11.2022 року за закінченням терміну зберігання. Натомість, норми КПК України, дозволяючи у певних випадках направлення повідомлення про підозру за допомогою засобів поштового зв`язку, все ж передбачають вручення такого повідомлення. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази своєчасного направлення повістки про виклик для повідомлення про підозру чи направлення самого повідомлення. Повідомлення про підозру, яке вручено14 жовтня 2022 року голові ОСББ «Хіміків 14», за адресою місця реєстрації підозрюваного: АДРЕСА_1, здійснено поза граничним строком, а тому є недійсною процесуальною дією.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 04 жовтня 2022 року, за ч. 2 ст. 189 КК України в рамках кримінального провадження № 0000206 від 06.08.2022 року.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник доводи апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просив її задовольнити.

Прокурор та слідчий заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, також, прокурор повідомила, що в рамках вказаного кримінального провадження обвинувальний акт скеровано до суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК.

Згідно з ч.1 ст. 42 КПК підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його невручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000206, внесене до ЄРДР 06 серпня 2022 року, за ч. 1 ст. 289 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження 04 жовтня 2024 року слідчим СВ ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_10 , складено повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та вручено у спосіб, передбачений КПК України, для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави стверджувати те, що під час розгляду слідчим суддею цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема, відповідність підозри вимогам статей 276, 277, 278 КПК України.

На переконання сторони захисту ОСОБА_9 не набув статусу підозрюваного, оскільки повідомлення про підозру не вручалось належним чином.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, із системного аналізу якої вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі умовно можна поділити на такі етапи:

1) прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України;

2) об`єктивація/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК України, та його підписання;

3) доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийнято рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК України.

Дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, має забезпечувати відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вказана норма закону визначає три рівнозначні випадки за яких особа вважається такою, що є підозрюваною у кримінальному провадженні.

Так, елементами, наявність яких слугує критеріями за якими у третьому випадку, визначеному ч. 1 ст. 42 КПК України, перевіряється чи набула особа статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, є наявність таких фактичних обставин (фактів): (1) складення щодо особи повідомлення про підозру; (2) не вручення повідомлення про підозру внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, відносно якої його складено; (3) вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру особі у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію (ч. 1 ст. 111 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

У главі 11 КПК України, зокрема, у ч. 1 та 2 ст. 135 цього Кодексу визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим/прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) - у тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Також, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає «кримінальне обвинувачення» як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння, при цьому, в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного (рішення у справі «Екле проти Німеччини» від 15 липня 1982 року, п. 73).

Ураховуючи, що на момент направлення повідомлення про підозру органами досудового розслідування достовірно не було встановлено місцеперебування ОСОБА_9 , тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 04 жовтня 2022 року здійснено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, а саме: повідомлення про підозру надіслано засобами поштового зв`язку за місцем його проживання ОСОБА_9 , що підтверджується належними доказами, зокрема записами в журналі реєстрації вихідних документів та реєстром на кореспонденцію відправлену через «Укрпошта» 04.10.2022 року, тобто згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України. Крім того, як додатковий захід, здійснено вручення повідомлення про підозру голові ОСББ ОСОБА_11 за місцем проживання ОСОБА_9 .

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти до висновку, що дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті стороною обвинувачення усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено стороною обвинувачення.

Щодо висновків слідчого судді, що скарга подана без дотримання строків, встановлених п.10 ч.1 ст.303 КПК України, оскільки досудове розслідування зупинене, то слід зазначити наступне.

Статтею 280 КПК України чітко визначено, що у разі зупинення досудового розслідування слідчі (розшукові) дії не проводяться окрім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.

Натомість, пунктом 16 ч. 3 ст. 42 КПК унормовано, що підозрюваний? має право оскаржувати рішення, діі? та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, подання скарги на повідомлення про підозру в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК Украі?ни, є не що інше, як реалізація підозрюваним прав, закріплених у ст. 42 КПК Украі?ни.

Вказані діі? неможливо розцінювати, як вчинення слідчих (розшукових) діи?, оскільки єдиною уповноваженою особою на і?х вчинення в силу ст. 40 КПК є слідчии?.

Отже, виходячи з вищевикладеного процесуальнии? строк у 2 місяці на реалізацію прав підозрюваного за п.10 ч. 1 ст. 303 КПК Украі?ни слід обчислювати виходячи саме з загального розрахунку календарного місяця.

Норми статті 303 КПК України щодо оскарження рішень, дії чи бездіяльності мають свій спеціальний строк обчислення, перебіг якого не може залежати від прийняття процесуального рішення слідчим чи прокурором.

Обчислення такого строку встановлено законом і рішення слідчого не може вплинути на його перебіг, оскільки він є гарантованим та імперативним.

Існування такої процесуальної залежності могло б ставити під сумнів рівність сторін у кримінальному провадженні.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Колегія суддів уважає, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 309, 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 04 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, в рамках кримінального провадження № 0000206, внесеного до ЄРДР 06 серпня 2022 року, ,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4