Єдиний унікальний номер 448/155/25
Провадження № 1-кс/448/35/25
У Х В А Л А

про арешт майна

(повний текст)

30.01.2025 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання слідчого СВ ВнП №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000033 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, погоджене з прокурором Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВнП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000033 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, звернувся до суду із зазначеним клопотанням про арешт майна, покликаючись на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що 27.01.2025 року близько 19:05 год. мала місце дорожньо-транспорна пригода по вул.Шевченка, поблизу буд.8, Яворівського району Львівської області за участі автомобіля марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 під керуванням водійки ОСОБА_5 , котра здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована в медичний заклад.

Вказує, що 27.01.2025 в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 , власником котрого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 являється громадянка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 .

Покликається на те, що 28.01.2025 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України, а вилучене майно, зокрема зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

З огляду на те, що вилучене майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, на якому можуть міститись відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, такі підпадають під ознаки речей, визначених у ст.98 КПК України, а також з метою забезпечення незмінного стану даного т/з із моменту вилучення для проведення відповідних експертиз у даному кримінальному провадженні, просить накласти арешт на вищевказаний речовий доказ і визначити місце зберігання такого.

Слідчий СВ ВнП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомлена про час та місце розгляду клопотання, подала до суду заяву про розгляд клопотання у її відсутності, вказавши, що вимоги клопотання про накладення арешту підтримує у повному обсязі.

Представник власника майна (особа, в користуванні якої перебуває майно), була повідомлена про час, дату і місце розгляду клопотання, однак в судове засідання не з`явилася та не надіслала клопотання про відкладення розгляду такого.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття в судове засідання слідчого, власника та користувача майна не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст.107 КПК України.

Проаналізувавши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, згідно зі ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення .

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів

Судом встановлено, що 28.01.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що слідче відділення відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000033 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме щодо таких подій: 27.01.2025 року близько 19:05 год. мала місце дорожньо-транспорна пригода по вул.Шевченка, поблизу буд. 8, Яворівського району Львівської області за участі автомобіля марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 під керуванням водійки ОСОБА_5 , котра здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована в медичний заклад.

Зазначене в клопотанні майно (транспортний засіб марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 ), яке вилучено 27.01.2025р., - згідно постанови слідчого ОСОБА_3 від 28.01.2025р. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000033.

Вилучена у даному провадженні річ відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів, зокрема така є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи конкретні обставини, слідчий суддя приходить до висновку про вірогідність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно (транспортний засіб) є доказом такого кримінального правопорушення, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема за допомогою експертних досліджень.

В той же час існує загроза приховування, перетворення, відчуження даного транспортного засобу, оскільки на сьогодні не проведені всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження транспортного засобу, а володілець даного транспортного засобу може в будь-який час його відчужити чи розпорядитися ним.

Враховуючи наведене, а саме те, що на вилученому транспорному засобі наявні сліди кримінального правопорушення, у подальшому такий може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, з метою його збереження, запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, відчуження, для можливості проведення судових експертиз, які важливі для з`ясування обставин кримінального правопорушення - злочину, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням даного кримінального провадження слідчий суддя вважає, що є всі правові підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, а відтак клопотання слідчого ОСОБА_3 є обґрунтованим.

Незастосування цього заходу зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане чи пошкоджене.

Відповідно до частини 5 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Отже, нормами КПК України не передбачено повноважень слідчого судді визначати місце зберігання речових доказів, на які накладено арешт.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, не передбачено, що під час досудового розслідування місце зберігання речового доказу визначається рішенням слідчого судді.

Із зазначеного можна зробити висновок, що під час досудового розслідування зберігання речових доказів, наданих стороні обвинувачення, покладається на зазначену сторону.

При цьому, частиною 7 статті 100 КПК України визначено, що слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, а саме: для вирішення питання про знищення речового доказу, його передання для реалізації чи технологічної переробки.

Отже, діючим законодавством не передбачено звернення слідчого (дізнавача) чи прокурора до слідчого судді з клопотанням про визначення (зміну) місця зберігання речового доказу, а також покладення рішенням слідчого судді відповідальності за зберігання речових доказів.

Слідчий суддя звертає увагу, що положення КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність.

Виходячи з наведеного, вирішення питання про місце зберігання речових доказів не входить до компетенції слідчого судді, всі питання щодо зберігання речових доказів під час досудового розслідування мають прийматися стороною обвинувачення з урахуванням норм законодавства.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання слідчої ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.98, 107, 131-132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВнП №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000033 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, погоджене з прокурором Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб автомобіль марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 , власником котрого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 являється громадянка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 у виді заборони відчуження, користування та розпорядження зазначеним майном.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасовано в порядку та за підстав, зазначених в ст.174 КПК України.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 04.02.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1