465/1036/25
1-кс/465/612/25
У Х В А Л А

14.04.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду кримінального провадження №0000711 від 13.12.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2024 року за №0000711, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України (справа №465/1036/25).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 року вказану справу передано для розгляду судді ОСОБА_3

10.04.2025 року зареєстровано заяву судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.369-2 КК України.

Дана заява обґрунтована тим, що кримінальне провадження №0000711 від 13.12.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 надійшло на розгляд до суду, в апараті якого тривалий період часу, а саме з вересня 2013 року до січня 2025 року, працювала донька обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно, з метою виключення будь-яких сумнівів в неупередженості судді за об`єктивним критерієм суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 подала заяву про самовідвід.

У судове засідання учасники провадження не прибули, що відповідно до положень ст.81 КПК України не перешкоджає розгляду заяви про самовідвід.

У зв`язку з неявкою всіх учасників провадження на підставі ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Вивчивши доводи поданої суддею заяви про самовідвід та матеріали справи, суд вважає, що така заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч.1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Поняття «обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», що є підставою для відводу судді згідно п.4 ч.1 ст.75 КПК України, є оціночним, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує та з`ясовує його сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Достатньою підставою для відводу/самовідводу є обґрунтоване припущення про існування ризику того, що слідчий суддя, суддя в силу впливу певних факторів може бути необ`єктивним.

Згідно практики Європейського суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24.02.1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Відповідно до п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

При цьому, у справі «Морріс проти Об`єднаного королівства» Європейський суд з прав людини пояснив: Щодо питання безсторонності існує два аспекти цих вимог. По-перше, суд має бути суб`єктивно вільним від особистої упередженості чи необ`єктивності. По-друге, він має також безстороннім з об`єктивного погляду, для чого він має надати істотні гарантії, аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви стосовно цього.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у праві «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Крім цього, згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У даному випадку розгляд справи суддею того суду, в апараті якого тривалий час працювала донька обвинуваченої ОСОБА_4 , в тому числі на посаді секретаря судового засідання, об`єктивно може викликати сумнів в учасників провадження, а також сторонніх спостерігачів щодо об`єктивності і неупередженості головуючого судді. При цьому, ступінь критичного сприйняття даного факту може стати суттєвою перешкодою у виконанні завдань кримінального провадження та забезпечення ефективності судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, самовідвід у справі, заявлений суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75, 80, 81, 369-372 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Заяву про самовідвід судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 задоволити.

Відвести суддю Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження №0000711 від 13.12.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Матеріали справи №465/1036/25 передати до канцелярії суду для повторної реєстрації та визначення судді в порядку, передбаченому ст.35 КПК України.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1