Справа № 346/5843/24
Провадження № 1-кп/346/517/25
У Х В А Л А

про призначення справи до судового розгляду

08 квітня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000143 від 24 квітня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 407 ч. 5 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2025 року в провадження судді ОСОБА_1 надійшло вказане кримінальне провадження.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні.

Обвинувачений та його захисник не заперечили щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, дійшов до таких висновків.

Кримінальне провадження відповідно до ст.ст. 32, 33 КПК України підсудне Коломийському міськрайонному суду Івано-Франківської області. Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або зупинення провадження, немає.

Наведене дає можливість призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду.

На думку прокурора в перше судове засідання слід викликати учасників кримінального провадження.

З врахуванням думки учасників підготовчого судового провадження судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Крім того, 12 лютого 2025 року захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 подала до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід - особисте зобов`язання, яке мотивує тим, що ОСОБА_5 серйозно хворий, як фізично так і психічно та потребує термінового лікування, що підтверджується відповідними медичними документами.

Зазначила, що обвинувачений своїми діями нікому шкоди не завдав, воював проти загарбників в ЗСУ України 10-ть років, має воєнні нагороди відповідно до Наказу №2112 від 06.05.2024 р. «за сміливість в бою»; Наказ №14 від 23.05.2018 р. «за заслуги перед Надвірнянщиною»; від 2020 р. «за бойову звитягу».

Від служби в армії не ухилявся, так як суб`єктивно добросовісно вважав, що після перебування в лікарні на лікуванні із-за наявності у нього хвороб є непридатним для служби в армії. Винуватість свою визнав, хоча не розумів, що таке винуватість з точки зору закону.

Зазначає, що ОСОБА_5 не є соціально небезпечною особою, раніше не судимий.

Тому вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є незаконним, так як протирічить діючому законодавству, зокрема ст. ст. 176, 178, 194 КПК України: немає жодного ризику передбаченого законом.

Вважає, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 407 ч.5 КК України, оскільки встановлено, що він не з`явився на службу з лікувального закладу де офіціально проходив стаціонарне лікування. В диспозиції ч.5 ст. 407 КК України немає такого поняття як нез`явлення на службу з лікувального закладу.

З врахуванням цього захисник просить змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Обвинувачений в судовому засіданні клопотання захисника підтримав.

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання заперечив, вказав, що ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, обвинувачений може переховуватись від суду зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку його засудження. Вказав, що тримання під вартою є єдино можливим запобіжним заходом, який може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

Суд, заслухавши в судовому засіданні клопотання захисника, думку учасників процесу щодо обставин на які посилається захисник дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до статті 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, висловленої судом у п. 79 рішення Суду у справі "Харченко проти України" та у п. 170 рішення Суду у справі "Лабіта проти Італії", таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК Украни під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, за який передбачено покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі, раніше судимий.

Судом встановлено, що вироком Коломийського міськрайонного суду від 29 листопада 2024 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.11.2022, з урахуванням вимог ст.72 КК України остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 березня 2025 року вказаний вирок скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 09 травня 2025 року.

Суд звертає увагу, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того,що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу стороною захисту не спростовано також наявність ризиків, передбачених також пунктами 3 та 5 статті 177 КПК України, а саме щодо можливого незаконного впливу свідків у даному кримінальному провадженні, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання обвинуваченого під вартою, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо можливості зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює та враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років;

- дані, що характеризують його особу, репутацію обвинуваченого, його стан здоров`я, майновий стан, соціальні зв`язки. Суд не може відкинути інформацію про попередню судимість обвинуваченого за аналогічний злочин, що характеризує його як особу, схильну до кримінально-караної поведінки, що не може знівелювати ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Разом з тим, стороною захисту не доведено ту обставину, що утримання ОСОБА_5 в умовах СІЗО може різко негативно вплинути на його стан здоров`я;

З огляду на зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування (в яких вказуються ті процесуальні дії та рішення, які були вчинені і прийняті органом досудового розслідування та прокурором), а також перелік і джерела доказів, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення, суд погоджується із тим, що прокурор доводить мінімально необхідний рівень обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.5 статті 407 КК України. Але під час з`ясування обставин та перевірки їх доказами, ця підозра підлягає доведенню прокурором конкретними доказами та може бути спростована стороною захисту у будь-який момент, якщо вона бажає зайняти активну позицію захисту. І цю підозру суд не вважає і не розцінює, як доведену вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України.

Суд констатує наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років; обвинувачений є дієздатним, а тому не може не усвідомлювати тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку призначення судом такого покарання, і ті невідворотні наслідки, які можуть настати особисто для нього, якщо суд визнає його вину і призначить таке покарання.

Також суд погоджується із тим, що наявний ризик впливу обвинуваченого на свідків, оскільки вони є частиною доказової бази обвинувачення і давали свої покази на стороні обвинувачення, обвинувачений може спробувати вплинути на них щодо надання ними своїх показів, а їх анкетні дані та місце проживання обвинуваченому відомі.

Також суд не відкидає існування ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень якщо він буде перебувати на свободі, оскільки до цього він вчиняв кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що стороною захисту не доведено доказами факту достатності запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання для уникнення вказаних ризиків. Особисте зобов`язання, з урахуванням особи обвинуваченого та характеру обвинувачення, на думку суду, на даному етапі не забезпечить належної поведінки ОСОБА_5 та не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Також суд враховує, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК Украни під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто - тримання під вартою.

З наведених підстав суд відмовляє в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 392 КПК України апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом, підлягають лише постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою. З огляду на це, ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу окремому оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 291, 314, 315-317, 331, 336, 369, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

призначити судовий розгляд кримінального провадження № 0000143 від 24 квітня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 407 ч. 5 КК України, на 17 квітня 2025 року об 11 год у приміщенні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Судовий розгляд здійснювати одноособово, у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню та набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1