справа №176/225/25
провадження №1-кп/176/106/25
В И Р О К

Іменем України

13 лютого 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2024 року за №0000615 року по обвинуваченню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянки України, фактично проживала до затримання: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня повна, розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працююча, на обліках в Управлінні праці соціального захисту населення, філії Державної установи «Центр пробації», Центрі зайнятості не перебуває, не є військовозобов`язаною, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2024 приблизно о 00 годин 10 хвилин ОСОБА_4 знаходилась за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , де спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 розпивала алкогольні напої в кухонній кімнаті та раніше знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В цей же день та час у ОСОБА_4 виник словесний конфлікт з ОСОБА_7 , в ході якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_7 , тобто, умисного противоправного заподіяння смерті іншій людині.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 27 листопада 2024 приблизно в 00 годин 15 хвилин, перебуваючи у кухонній кімнаті в квартирі АДРЕСА_3 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, розуміючи та передбачаючи настання загрозливих для життя ОСОБА_7 наслідків у вигляді його смерті та бажаючи її настання, взяла зі столу, розташованого у приміщенні кухонної кімнати вказаної квартири кухонний ніж, усвідомлюючи, що нанесення ударів ножем у грудну клітину є життєво-небезпечним для людини, оскільки там сконцентровані життєво важливі органи життєзабезпечення людини, бажаючи настання невідворотного наслідку у вигляді смерті людини, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, стоячи позаду потерпілого, тримаючи ніж в правій руці, умисно нанесла ОСОБА_7 один удар ножем в область грудної клітини справа, в результаті чого останній помер на місці події.

Своїми умисними діями, спрямованими на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_4 спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження відповідно до висновку №178 від 18.12.2024 колото-різана рана передньої поверхні правої половини грудної клітки у 2-му міжребір`ї по ключичній лінії, яка сягає в грудну порожнину з пораненням порожнини серцевої сорочки та наскрізним пораненням стінки висхідного відділку дуги аорти з гемотампонадою перикарда та правостороннім гемотораксом, - виявлене у потерпілого ОСОБА_7 , згідно п. 2.1.1 «а», п. 2.1.2., п.2.1.3. «й» та п.2.1.3. «о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р., має ознаки Тяжких, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчиться смертю.

Ця травма - колото-різана рана, перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_6 , мати потерпілого ОСОБА_7 , до початку розгляду справи по суті подала до суду цивільний позов, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 500 000 грн. моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення. Позов мотивувала тим, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої помер її син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її сім`я у зв`язку з цим зазнала непоправимої втрати, яку коштами оцінити складно, а саме: малолітня донька втратила батька, вона та її колишній чоловік сина, її мати ОСОБА_10 1939 р.н. люблячого онука. Смерть ОСОБА_7 розрушила звичний уклад життя її родини, завдала сильного душевного болю, який з часом посилюється. Вона стала погано спати, знервована, дратівлива, неодноразово зверталась до лікаря через тривожність та неспокій, які викликані передчасною смертю дорогої їй людини за таких трагічних обставин, коли він майже вилікувався від тяжкої хвороби, від якої він лікувався протягом року. Через постійний душевний біль не може працювати, тому була вимушена звільнитись з роботи. Крім того, вона та дочка померлого, мають нестабільний душевний стан, дуже важко прийняли його смерть, часто плачуть, дочка ОСОБА_11 втратила сон та скаржиться на біль у грудях. Вважає необхідним врахувати тяжкі наслідки від смерті сина для неї та сім`ї в цілому, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, вік потерпілого, тому на її думку необхідним і достатнім буде стягнути з обвинуваченої 500 000 грн.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе визнала повністю. Цивільний позов, пред`явлений потерпілою до неї в сумі 500 000 грн. визнала в повному обсязі.

Також дала покази, що в ніч з 26 на 27 листопада 2024 року на кухні за місцем проживання вона разом з ОСОБА_7 , та раніше знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпивала алкогольні напої в кухонній кімнаті. Особисто вона вжила біля 6 л слабоалкогольного напою «Сидр». В той день під час сумісного розпиття алкоголю, між нею та ОСОБА_7 неодноразово виникали конфлікти та суперечки. Потім, приблизно о 00 годин 00 хвилин 27.11.2024 року у неї продовжився словесний конфлікт з ОСОБА_7 , що виник до цього, і в ході якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у неї виник злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_7 . Після цього, взявши в праву руку ніж, стоячи позаду потерпілого ОСОБА_7 , вона нанесла йому один удар ножем в праву передню сторону його тулуба. В момент нанесення удару розуміла, що може вбити потерпілого та бажала настання цих наслідків. Про скоєне жалкує, щиро розкаялася, просила у потерпілої ОСОБА_6 вибачення.

Крім того, обвинувачена в судовому засіданні просила розгляд справи проводити в порядку ч.3 ст.349 КПК України, про що надала відповідну письмову заяву. Правильно зрозуміла зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються. Посилання ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні цивільний позов підтримала в повному обсязі з підстав, які в ньому зазначені, просила його задовольнити, із запропонованим прокурором строком покаранням обвинуваченій погодилась, щодо розгляду справи на підставі ч.3 ст.349 КПК України не заперечувала.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд врахувати повне визнання вини його підзахисної, її щире каяття та повне визнання цивільного позову, зазначив що остання мала постійні конфлікти та сварки з потерпілим ОСОБА_7 , які передували скоєному злочину, однак вказав, що обвинувачена бажає вступити до лав ЗСУ, щоб спокутувати свою вину в даному кримінальному правопорушенні та мати можливість відшкодувати заподіяну шкоду. Враховуючи повне визнання вини його підзахисної та не оспорювання стороною захисту фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення, вважав можливим розгляд даного кримінального провадження провести на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

В постанові Об`єднаної Палати ККС ВС від 16 вересня 2024 року у справі № 444/870/22 Верховний Суд зазначив, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового провадження, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд обмежився лише допитом обвинуваченої та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої, встановивши всі обставини, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

Вирішуючи питання про наявність умислу у ОСОБА_4 на вчинення злочину за ст. 115 ч. 1 КК України, тобто умисного вбивства суд виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахував, спосіб нанесення ушкоджень, знаряддя вчиненого кримінального правопорушення, характер і локалізацію поранення, поведінку винної і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні нею кримінального правопорушення (злочину) за ст. 115 ч. 1 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні повністю.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченої, яка є раніше не судима, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2012 та 2016 року народження. Також суд враховує особу обвинуваченої, яка на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, згідно наданих довідок, - не перебуває. За місцем проживання характеризується посередньо, не зловживає спиртними напоями, не допускає немедичне вживання наркотичних засобів, не підтримує зв`язки з особами раніше судимими.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченій є щире каяття.

Обставини, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченій є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, а також вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченої ОСОБА_4 до вчиненого, її щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, а також обставини, які обтяжують покарання, що зазначені вище, суд, погоджуючись з думкою прокурора та потерпілої, вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання, наближене до мінімальної межі в межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано її дії, у виді позбавлення волі. На думку суду, саме такий розмір покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також буде співмірним по відношенню між тяжкістю вчиненого нею кримінального правопорушення і наслідками, які настали в результаті його вчинення.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання слід рахувати з 27.11.2024 року, тобто із дня затримання, що підтверджується відповідним протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.11.2024 року.

Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, визнаний обвинуваченою в повному обсязі, є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з положень ст.ст.1166, 1167, 1168 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини та з огляду на те, що в судовому засіданні встановлено особу, протиправними діями якої потерпілій була завдана шкода і доведено розмір такої шкоди.

Таким чином, з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 слід стягнути 500 000 грн. моральної шкоди.

Речові докази по справі, а саме ніж з руків`ям сірого кольору загальною довжиною 20 см, клинок 9,5 см та товщиною леза 1 мм, який було вилучено до паперового конверту НПУ , який було виявлено та вилучено з кухонної мийки квартири АДРЕСА_4 , згідно ст..100 КПК України - слід знищити, скасувавши з нього арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді від 27.11.2024 року.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у вигляді 7 (семи) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 27.11.2024 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк тримання під вартою.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 27.11.2024 року, на ніж з руків`ям сірого кольору загальною довжиною 20 см, клинок 9,5 см та товщиною леза 1 мм, який було вилучено до паперового конверту НПУ, який було виявлено та вилучено з кухонної мийки квартири АДРЕСА_4 .

Речовий доказ, а саме ніж з руків`ям сірого кольору загальною довжиною 20 см, клинок 9,5 см та товщиною леза 1 мм, який було вилучено до паперового конверту НПУ та переданий на зберігання в кімнату зберігання речових доказів ВП №5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, її захиснику, прокурору та потерпілій.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_12