Єдиний унікальний номер 205/761/25
1-кс/205/52/25
Справа №205/761/25
Провадження №1-кс/205/52/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м.Дніпро

Слідчий суддя Ленінського районного суду м.Дніпропетровська - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000070, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 ККУкраїни, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня-спеціальна, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді навідника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», раніше не судимого, а також перевіривши надані матеріали клопотання, наглядового провадження та дослідивши докази по даних матеріалах,-

В С Т А Н О В И В :

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 275 від 23.09.2024 року, ОСОБА_4 призначено на посаду навідника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Таким чином, військовослужбовець військової служби за мобілізацією - молодший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

В той же час, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення у сфері громадського порядку та моральності за наступних обставин.

Так, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді навідника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», в період часу: з 04 по 15 січня 2015 року, на підставі відпускного квитка, перебував у щорічній основній відпустці.

В порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 41 Конституції України, законів України, Військової присяги, 13.01.2025 року, близько 14 години (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), молодший сержант ОСОБА_4 прийшов на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та перебуваючи на подвір`ї з раніше знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , запропонував останнім спільно вжити алкогольні напої, які він приніс із собою, на що отримав відмову, після чого у нього виник умисел на вчинення хуліганських дій.

В той же день, тобто 13.01.2025 року, близько 16 години, молодший сержант ОСОБА_4 , бажаючи протиставити себе встановленим в суспільстві нормам спокійного відпочинку та прагнучи показати свою зневагу до інших людей, бажаючи самоутвердитись за рахунок порушення правил відпочинку людей, дістав предмет схожий на ніж чорного кольору, який він приніс із собою та почав ним розмахувати, демонструючи його ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , висловлюючись на їх адресу нецензурною лайкою, на що останні, з метою припинення виниклого конфлікту, розійшлися по своїх квартирах, розташованих на території вказаного домоволодіння, а ОСОБА_4 покинув територію вказаного домоволодіння.

Після цього, в той же день, тобто 13.01.2025 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин (точного часу під час досудового розслідування не встановлено), молодший сержант ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, прибув до квартири АДРЕСА_3 , при цьому, приніс із собою димову гранату DM45, яка застосовується у військовій галузі. Впевнившись, що ОСОБА_7 відпочиває всередині квартири АДРЕСА_4 вказаного домоволодіння, молодший сержант ОСОБА_4 , враховуючи вечірній час доби, бажаючи протиставити себе встановленим в суспільстві нормам спокійного відпочинку та прагнучи показати свою зневагу до інших людей, бажаючи самоутвердитись за рахунок порушення правил відпочинку людей та пошкодження чужого майна, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, проявляючи неповагу до існуючих норм поведінки і моральності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді грубого порушення громадського порядку, а також спричинення майнової шкоди та бажаючи їх настання, діючи цілеспрямовано, використовуючи вказаний спеціально пристосований предмет, а саме димову гранату DM45, умисно привів її в бойову готовність, після чого своєю рукою кинув її у вікно приміщення кв. АДРЕСА_3 , в результаті чого сталася пожежа та було пошкоджено квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 вказаного домоволодіння, тим самим, створив реальну загрозу для життя та здоров`я громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також порушив громадський спокій.

Досудовим розслідуванням встановлено достатність доказів для підозри молодшого сержанта ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, 278 КПК України, є підставою для повідомлення особі про підозру.

14.01.2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

15.01.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Прокурор у судовому засіданні вказане клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вважає обґрунтованими причини та підстави викладені у клопотанні та просив слідчого суддю обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 , заперечували проти клопотання та просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши думки учасників провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із наявних та наданих слідчому судді матеріалів провадження, зокрема:

1)протоколу огляду місця події від 13.01.2025 року на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 , під час якого виявлено та вилучено: сліди горіння; предмет, схожий на корпус ручної відпрацьованої детонованої гранати ДМ-45; металеве кільце; змив дистильованою водою на марлевий тампон з металевого кільця; два флеш-накопичувачі із камер відеоспостереження.

2)постанови про визнання речових доказів;

3)довідки про категорію вибухонебезпечності;

4)акту про пожежу від 13.01.2025;

5)протоколів прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення;

6)протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.01.2025;

7)протоколу затримання в порядку ст. 208 КПК України гр. ОСОБА_4 , від 14.01.2025;

8)протоколу допиту свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

9)протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

10)протоколу допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

11)протоколу допиту свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

12)протоколу допиту свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також речових доказів та інших матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя, доходить висновку, що вказані вище докази, у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати саме суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає доведеними в ході розгляду вказаного клопотання наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України (ризику переховування від органів досудового розслідування та суду) та п.3 ч.1 ст.177 КПК України (ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу особу у цьому ж кримінальному провадженні).

В даному випадку слідчий суддя погоджується з доводами прокурора щодо того, що тяжкість можливого покарання сама по собі може бути суттєвим мотивом та підставою для підозрюваної особи переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Встановлені слідчим суддею обставини у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведення його вини, свідчать про існування цілком обґрунтованого ризику та наявності у підозрюваного реальної можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя звертає увагу і на те, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків, в даному випадку враховується встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд вважає, що прокурором доведено, що ризик впливу на свідків не можна повністю виключити й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, у зв`язку із чим слідчий суддя враховує цей ризик як наявний та вживає відповідні заходи забезпечення, щоб запобігти цьому ризику.

Таким чином, враховуючи характер і тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 та дані про його особу, які свідчать про відсутність будь-яких стримуючих факторів, які б переконували слідчого суддю в тому, що він не буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду у даному кримінальному провадженні, чи не буде намагатись впливати на свідків, слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно вказаної особи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризиків, а при обранні відносно підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, останній із високою долею ймовірності може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності чи здійснити спробу переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, задовольняючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та враховуючи те що, злочин, у вчиненні якого підозрюють ОСОБА_4 , поєднаний із погрозою застосування насильства, а також враховуючи конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення та наявні підстави, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, слідчий суддя, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, вважає за необхідне не визначати підозрюваному розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 32, 110, 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 369-372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

1. Клопотання слідчого СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_13 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , по кримінальному провадженню № 0000070, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 ККУкраїни - задовольнити.

2. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб, тобто до 00 години 00 хвилин 12 березня 2025 року, включно.

3. Ознайомити та вручити підозрюваному під розпис копію ухвали про обрання запобіжного заходу.

Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1