УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

м. Київ

справа № 759/19797/23

провадження № 51-994 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,

Короткий зміст оскарженої ухвали та встановлені обставини

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу. Вирішено питання щодо судових витрат у цьому кримінальному провадженні.

Як установив суд, 05 вересня 2023 року, ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , та відпочиваючи із ОСОБА_5 помітив, що у неї є мобільний телефон «Ксіомі Ред Мі 2», яким остання користувалася та час від часу надавала його для користування ОСОБА_4 . В цей час, у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння вказаним майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_5 . В подальшому, приблизно о 00:20 год 16 вересня 2023 року, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , користуючись довірою до нього, звернувся до ОСОБА_5 із проханням надати йому мобільний телефон для ніби-то перегляду відео, на що остання передала йому свій мобільний телефон «Ксіомі Ред Мі 2», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 ». Після цього, ОСОБА_4 з метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на повторне заволодіння чужим майном, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, посягаючи на охоронювані законом суспільні відносини у сфері власності, з корисливих мотивів шляхом зловживання довірою повторно заволодів зазначеним мобільним телефоном. В той же день, а саме - 16 вересня 2023 року у зв`язку із відсутністю паспорта громадянина України, ОСОБА_4 звернувся до свого наглядно знайомого на ім`я ОСОБА_6 з проханням закласти вказаний мобільний телефон до ломбардного відділення «Лормабрд «Кредит Юніон», що за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 11, при цьому запевнивши останнього, що вказаний телефон належить йому. У зв`язку з цим, ОСОБА_7 , не будучи обізнаний у злочинній діяльності ОСОБА_4 , заклав мобільний телефон на власне ім`я до зазначеного ломбарду, а отримані грошові кошти за телефон в розмірі 1 500 грн передав ОСОБА_4 , який дані грошові кошти витратив на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_5 , матеріальної шкоди на суму 3 149,10 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 190 КК, просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.

Прокурор вказує, що в ухвалі апеляційного суду не наведено належного обґрунтування застосування до ОСОБА_4 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, одні і ті ж обставини враховано як для визначення виду та розміру покарання, так і для звільнення від його відбування. Поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти власності. Всупереч положенням статей 370, 419 КПК судом не надано оцінку всім доводам апеляційної скарги прокурора, зокрема щодо відсутності відомостей про щире каяття ОСОБА_4 .

Мотиви Суду

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 75 КК визначено, що якщо суд, крім випадків передбачених у ч. 1 цієї статті, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак діючи в межах наданої законом дискреції, суд має навести правові підстави та переконливі мотиви для постановленого ним рішення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому воно має відповідати тим же вимогам, що й рішення суду першої інстанції, тобто бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, як це передбачено ст. 370 КПК. Крім того, ухвала апеляційного суду за змістом має відповідати вимогам ст. 419 цього Кодексу.

Згідно із ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд, переглянувши вирок суду першої інстанції, наведених вимог процесуального закону дотримався. Як убачається з ухвали цього суду, спростовуючи доводи апеляційної скарги прокурора, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги, суд спростував їх належним чином умотивувавши свої висновки.

Зокрема, апеляційний суд зазначив, що призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, освіта середня, не одружений, не працевлаштований, під психоневрологічним та наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, знаходиться в центрі реабілітації «Час змін» громадської організації «Надія на майбутнє» з 23 вересня 2023 року. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив. На підставі цього місцевий суд визнав за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК.

Разом із тим, урахувавши обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих обставин, даних про особу ОСОБА_4 , його щире каяття та осуд своєї поведінки, місцевий суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому визнав за доцільне застосувати положення ст. 75 КК. З таким висновком погодився й суд апеляційної інстанції вказавши, що звільнення ОСОБА_4 є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд апеляційної інстанції спростував доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування даних про те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, зазначивши, що місцевий суд надав оцінку всім даним про особу обвинуваченого в сукупності, зокрема і тому, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Також апеляційний суд звернув увагу на те, що судом першої інстанції обґрунтовано враховано обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого, а підстави, за яких прокурор просить виключити посилання на пом`якшуючу покарання обставину, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про можливість застосування до ОСОБА_4 інституту умовного звільнення. Отже, твердження прокурора, висловлені ним в касаційній скарзі, про те, що судом апеляційної інстанції не надано оцінку доводам його апеляційної скарги є безпідставними.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданої до неї копії рішення суду апеляційної інстанції не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3