ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4037/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/56/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9 -

ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/56/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України,- ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди .

Згідно з вироком суду, 03.02.2024, близько 15:20, у ОСОБА_6 , яка перебувала в приміщенні загальної кухні, що знаходиться на 4 поверсі гуртожитку Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука, що розташований за адресою: м.Тернопіль, вул. Галицька, 29, в ході словесного конфлікту, виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, 03.02.2024, близько 15:20, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні загальної кухні, що знаходиться на 4 поверсі гуртожитку Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука, що розташований за адресою: м. Тернопіль, вул. Галицька, 29, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно розпилила вміст газового балончику, який тримала у правій руці в обличчя ОСОБА_9 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку першого ступеня кон`юнктиви (слизової оболонки) обох очей і шкіри обличчя, який за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції.

Посилається на те, що нанесені обвинуваченою перцевим балончиком ушкодження були завдані нею з метою самозахисту оскільки потерпіла неодноразово вчиняла щодо неї протиправні дії, що підтверджується складанням працівниками поліції, яких викликала ОСОБА_6 адмінпротоколів, які направлялись працівниками поліції до суду.

Вважає що суд безпідставно взяв до уваги покази свідка ОСОБА_11 , яка не була безпосереднім свідком події та не бачила усього конфлікту.

Вказує на відсутність прямих доказів спричинення тілесних ушкоджень потерпілій саме ОСОБА_6 та невстановлення хімічної речовини, якою було їх заподіяно.

Зазначає про те, що експертом у висновку не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між спричиненим ОСОБА_9 хімічним опіком першого ступеня кон`юнктиви (слизової оболонки) обох очей і шкіри обличчя та діями обвинуваченої посилаючись на те, що судмедексперт досліджував лише первинну медичну документацію потерпілої, яка є неповною оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_9 за рекомендацією лікаря до офтальмолога та лікування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора та представника потерпілої, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, при прийнятті рішення судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, яка показала суду що потерпіла ОСОБА_9 неодноразово провокувала конфлікти щодо неї та її доньки, з метою зупинити ці дії вона знайшла у своїй кишені балончик, думаючи що це дезодорант та розпилила його, не мала наміру використовувати перцевий балончик стосовно ОСОБА_12 , зрозуміла, що це перцевий спрей, оскільки відчула відповідний запах, колегія суддів вважає що її вина повністю підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема, показаннями потерпілої та свідків.

З показань потерпілої ОСОБА_9 суд встановив, що 3.02.2024 близько вона 14:30 перебуваючи за місцем проживання та вийшла із кімнати на кухню гуртожитку по АДРЕСА_1 , в той час із кімнати №1 у коридор вийшла ОСОБА_6 та два рази вприснула їй в очі та два рази в рот балончиком із хімічним вмістом, її паралізувало, вона впала на підлогу.

Ці показання узгоджуються з протоколом проведення за участю потерпілої ОСОБА_9 слідчого експерименту від 13.02.2024 , яка показала механізм та спосіб розпилення газового балончику їй в обличчя обвинуваченою.

З показань свідка ОСОБА_11 , яка є донькою потерпілої , суд встановив що вона вибігла з кімнати в коридор допомогти мамі на її крики, в неї були червоні очі, з яких текли сльози та вона бачила як ОСОБА_6 в цей час забігала у свою кімнату із балончиком в руках.

З показань свідка ОСОБА_13 , який є їх сусідом, суд з`ясував що у лютому 2024 року, точної дати не пригадує, близько 14:30 він почув якісь крики, але чогось екстраординарного він не чув, оскільки крики у гуртожитку чути кожного дня. Однак після криків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 він відчув печіння у горлі та у нього потекли сльози.

З показань свідка ОСОБА_16 , яка є сусідкою обвинуваченої та потерпілої, суд встановив що вона чула їх сперечання, потім крик однієї із них. Сварка, на її думку, була через відкриті вікна. Хто був ініціатором конфлікту їй не відомо. Після цього відчула печіння у горлі та текли сльози.

З показань свідка ОСОБА_17 , яка також є їх сусідкою , суд взяв до уваги те, що одного дня вона чула крики у коридорі, точної дати не пригадує. Це було по середині дня. Двері її кімнати були зачинені, вона була у своїй кімнаті після операції.Чула, що кричала ОСОБА_9 , після цього відчула неприємний запах та у неї був кашель.

Окрім показань потерпілої та свідків, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд поклав в основу обвинувального вироку дані, які містяться у документах, речових доказах та висновках експертів , а саме:

- витязі із ЄРДР у кримінальному провадженні №0000166 від 3.02.2024, зі змісту якого вбачається, що 03.02.2024 року до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява гр. ОСОБА_9 про те, що 03.02.2024 року о 15:20 год. гр. ОСОБА_6 під час словесного конфлікту, перебуваючи за адресою: м. Тернопіль, вул. Галицька, 29, спричинила гр. ОСОБА_9 тілесні ушкодження;

-довідці КНП «Тернопільської обласної клінічної лікарні» ТОР №36 від 03.02.2024 , згідно з якою у ОСОБА_9 при зверненні 03.02.2024 о 16:15 до КНП «Тернопільської обласної клінічної лікарні» ТОР, у неї виявлено хімічний опік кон`юнктиви першого ступеню обох очей і шкіри обличчя, здійснено промивання очей відповідних розчином та рекомендовано лікування в офтальмолога за місцем проживання;

- висновку експерта судово медичної експертизи №115 від 14.02.2024, з якого вбачається, що у ОСОБА_9 при зверненні в лікарню було діагностовано хімічний опік першого ступеня кон`юнктиви (слизової оболонки) обох очей і шкіри обличчя, які можуть вказувати на подразнюючу дію хімічної речовини, незадовго до її звернення по медичну допомогу, не виключено у вказаний в постанові термін події та за ступенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження.

За наслідками дослідження вказаних доказів місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, правильно кваліфікувавши її дії як умисне легке тілесне ушкодження, докладно виклавши у вироку мотиви своїх висновків. Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження, оскільки вони підтверджуються доказами, які є достовірними, належними та допустимими, узгоджуться між собою в сукупності та взаємозв`язку.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те обвинувачена ОСОБА_6 розпилила вміст газового балончику із метою самозахисту колегія суддів вважає їх такими що не заслуговують на увагу оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами, зокрема, показаннями потерпілої, яка вона надала будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та проведеним за її участю слідчим експериментом, які узгоджуються з показаннями свідків, також суд вірно врахував спосіб, знаряддя кримінального правопорушення, стосунки обвинуваченої і потерпілої, які були неприязними відповідно до показань самої обвинуваченої, та дійшов до обґрунтованого висновку про спрямованість умислу ОСОБА_6 саме на умисне заподіяння тілесного ушкоджень ОСОБА_9 .

Твердження захисника про недостовірність показань свідка ОСОБА_11 , яка є донькою потерпілої, також не знайшли свого підтвердження оскільки свідок не заперечила того що не бачила самого конфлікту, а лише повідомила про наявність у матері червоних очей, з яких текли сльози після криків в коридорі та те, що ОСОБА_6 заходила в цей час з балончиком в руках свою кімнату. Факту нанесення ОСОБА_9 перцевим балончиком тілесних ушкоджень не заперечила й сама обвинувачена, він підтверджується також іншими вищепереліченими доказами, тому підстав не довіряти вказаному свідку немає.

У апеляційній скарзі захисник також ставить під сумнів висновок судмедексперта, у якому не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченої та заподіянням тілесних ушкоджень потерпілій. Однак, колегія суддів вважає ці доводи необгрунтованими оскільки до повноважень експерта не належить встановлення такого зв`язку, це є компетенцією суду за наслідками проведенння судового слідства. Той факт що вказаний висновок виконано за медичними документами огляду ОСОБА_9 03.02.2024 лікарем обласного офтальмологічного травмцентру офтальмологічного відділення КНП "Тернопільська обласна клінічна лікарня" ТОР, яким було діагностовано у неї хімічний опік першого ступеня кон`юнктиви (слизової оболонки) обох очей і шкіри обличчя, які цілком можуть вказувати на подразнюючу дію хімічної речовини, незадовго до її звернення по медичну допомогу, не виключено у вказаний в постанові термін події, а при судово-медичній експертизі 13.02.2024 у ОСОБА_9 будь-яких зовнішніх тілесних ушкоджень (синців, саден, ран) чи слідів їх загоєння не виявлено, не свідчить про неповноту чи недостовірність висновку експерта оскільки ОСОБА_9 звернулась в лікувальний заклад одразу 03.02.2024, після чого з 5 по 12 лютого 2024 року перебувала на стаціоанарному лікуванні у зв`язку з хворобою легень, тому експерт оглядаючи її 14.02.2024 року міг і не бачити змін кон`юктиви очей після спливу 11 днів.

Перевіряючи твердження захисника про те, що ОСОБА_9 після первинного звернення в КНП "Тернопільська обласна клінічна лікарня" ТОР , не виконала рекомендацію лікаря щодо направлення її до лікаря офтальмолога колегія суддів виходить з того що вона перебувала на стаціонарному лікуванні після вказаної події з приводу тяжкої хвороби легень, окрім того, це було її правом , а не обов`язком, лікарем при первинному зверненні було у їй прокапано (проведено інсталяцію) у очі препарат «Гіпромелоза», що використовується для полегшення печіння. Також колегія суддів враховує що потерпіла здійснює догляд за особою з інвалідністю, що також могло перешкодити їй звернутись до лікаря офтальмолога.

Посилання сторони захисту на те, що потерпіла спровокувала конфлікт не підтверджується дослідженими доказами, а наявність між сторонами неприязних відносин чи претензії з приводу відчинених дверей не дають право застосовувати щодо людини перцевий балончик.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, конкретні обставини справи, відсутність обставин, які б обтяжували її покарання, те, що обвинувачена самостійно виховує дочку із інвалідністю, що суд відніс до обставини, котра пом`якшує її покарання, дані про особу обвинуваченої, яка притягується до відповідальності вперше, а тому вірно визначив його у вигляді штрафу.

З чим погоджується і колегія суддів та вважає призначене покарання необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченою, а для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, судом було встановлено, що у зв`язку з скоєнням кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_9 зазнала душевних переживань та страждань, перебувала певний період часу у стресовому стані. Визначений судом розмір відшкодування заподіяної потерпілій моральної шкоди у сумі 5000грн., на думку колегії суддів, не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості оскільки фактичні перенесені переживання потерпілої ОСОБА_9 та емоційне навантаження негативно вплинули на її психологічний та емоційний стан тому суд вірно визначився з наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування, які передбачені ст.ст. 11,16, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої та скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, - залишити без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді