У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0001920 від 09.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся до суду із клопотанням, у якому прохає накласти арешт на автомобіль BYD F-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування клопотання зазначив, що 08.12.2024 року, близько 21:55 год., водій автомобіля BYD F-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , рухаючись по автодорозі М-03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський», у напрямку від м. Київ до м. Полтава, в районі 316 км, неподалік с. Циганське Полтавського району Полтавської області, не впорався із керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де в подальшому скоїв наїзд на нерухому перешкоду у виді металевого відбійника та відбулося перекидання керованого ним транспортного засобу. В результаті ДТП пасажир автомобіля BYD F-3 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та госпіталізований в КП «1-а міська клінічна лікарня ПМР».

09.12.2024 року відомості про дану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001920 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України.

08.12.2024 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди на автодорозі М-03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський» в районі 316 км, неподалік с. Циганське Полтавського району Полтавської області, виявлено та вилучено автомобіль BYD F-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_2 , котрий зберіг на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди (механічні пошкодження), у результаті якого пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження. Транспортний засіб у результаті огляду було направлено на зберігання до спецмайданчику ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вулиця Кременчуцька 2В.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль BYD F-3 реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 .

09.12.2024 року постановою слідчого про визнання речовими доказами та приєднання речових доказів до кримінального провадження вищевказані транспортні засоби було визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0001920.

З метою проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, для проведення слідчих дій та експертних досліджень з використанням вказаного транспортного засобу та задля збереженням слідової інформації, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні на нього арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що не застосування такого заходу може призвести до можливої втрати майна та його відчуження третім особам. Таке обмеження права власності буде відповідати завданням кримінального провадження, співмірним з огляду на обставини кримінального провадження.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив та заяви про відкладення розгляду справи не подав. Неявка останньої у відповідності до положень ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Зважаючи на неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть у ньому участь, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді на підставі ч.4 ст.107 КПК України не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом скоєння кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовим доказом у розумінні положень ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.1, 2, 5 і 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як слідує із змісту клопотання, метою накладення арешту на автомобіль BYD F-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , є забезпечення збереження речових доказів, що узгоджується із вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Встановлено, що постановою слідчого від 09.12.2024 року вказ аний транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Аналізуючи матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Слідчим доведено, що автомобіль BYD F-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , є доказом злочину, зберігає на собі сліди кримінального правопорушення у вигляді механічних пошкоджень, отриманих унаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за наявності достатніх підстав вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту щодо вказаного майна надасть можливість провести із ним необхідні органу досудового розслідування слідчі та процесуальні дій, експертні дослідження, висновки, отримані за результатами виконання таких процесуальних дій слугуватимуть доказами у справі.

Вказане майно підлягає арешту, так як не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, встановленню обставин, що вирішуються в ході досудового розслідування, з`ясуванню обставин механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди та встановленню причинного зв`язку між діяннями учасників пригоди та наслідками, які настали, що неможливо встановити без дослідження транспортного засобу, на якому залишилися сліди кримінального правопорушення.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення майна, враховує можливість використання його як доказу у зазначеному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль BYD F-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1