Номер провадження: 11-кп/813/1359/25
Справа № 521/1893/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2025 року про застосування відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001807 від 26.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2025 року відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, 3 ст. 307 КК України, було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», терміном на 60 днів до 07.04.2025 року з визначенням розміру застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2025 року 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та залишити ОСОБА_11 у ДУ «Миколаївський ПТПІ», де він має перебувати за Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 08.11.2024 строком до 07.05.2025 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ризики, заявлені прокурором не існують та жодним чином або жодним процесуальним документом не підтверджені та мають форму лише безпідставних припущень прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні

Заслухавши доповідь головуючого судді, обвинуваченого та його захисника, які, підтримали доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи питання доцільності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами сторони захисту, що запобіжний захід у виді тримання під вартою можна вважати покаранням за злочин, оскільки застосування запобіжного заходу має на меті забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду, процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій демократичній країні, де панує верховенство права, а саме: презумпція невинуватості; презумпція свободи та імператив поваги до людської гідності.

Дотримання таких стандартів є важливим питанням для нашої держави, оскільки безпосередньо впливає на перспективу членства в ЄС, авторитет України на міжнародній арені та цивілізований шлях розвитку країни загалом.

Водночас, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції»).

Таким чином, слід вважати, що запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення про застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Апеляційний суд також визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які зазначені в оскарженій ухвалі, з огляду на таке.

Підставою для застосування або продовження строку дії запобіжного заходу є існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК. України

Запобіжний захід застосовується/продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування обвинуваченого, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.307 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Обвинувачений, розуміючи тяжкість можливого покарання може вдатися до спроб переховування від суду, а тому ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_12 є громадянином Республіки Молдова, а тому, у випадку застосування до нього більш мёякого запобіжного заходу, може безперешкодно виїхати за межі України, що також вказує на існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків, оскільки покази тих свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Обираючи обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, який визначений в межах , передбачених ст.182 КПК України.

Колегія суддів враховує наявність місця проживання обвинуваченого у м. Одесі, однак зазначає, що зміна запобіжного заходу останньому на більш м`який з великою вірогідністю не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Крім того, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_12 на даний час утримується під вартою та рахується з Малиновським районним судом м. Одеси, а тому відсутні підстави для задоволення вимог сторони захисту про залишення його в умовах ДУ «Миколаївський ПТПІ».

Водночас, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2025 року обвинуваченого ОСОБА_9 етаповано з ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС» у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» у зв`язку з розглядом справи в суді, до моменту закінчення розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбачених ч. 2 ст. 307 КК.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскарженої ухвали.

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2025 року про застосування відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001807 від 26.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4