Справа №212/399/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 28.08.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який працює на посаді слюсара - ремонтника 4-го розряду АТ «Криворізькі тепломережі», одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 23.07.2023 року приблизно о 22.00 годині, більш точний час в ході судового розгляду не встановлений, знаходився у салоні маршрутного таксі №240, що рухалось по маршруту з зупинки громадського транспорту «Площа Визволення».

Перебуваючи в салоні зазначеного маршрутного таксі, ОСОБА_3 побачив незнайомого йому на той час чоловіка ОСОБА_5 , який сидів на пасажирському сидінні в салоні зазначеного маршрутного таксі. Після чого, знаходячись на зупинці громадського транспорту «173 квартал» в Покровському районі міста Кривого Рогу потерпілий ОСОБА_5 , виходячи із салону зазначеного маршрутного таксі, при невстановлених в ході судового розгляду обставинах втратив у салоні належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi РОСО» Х3 Рro в корпусі чорного кольору. ОСОБА_3 , знаходячись в салоні зазначеного маршрутного таксі №240, що продовжувало рух, сів на сидіння, де до цього часу знаходився ОСОБА_5 , та виявив вищезазначений мобільний телефон, який втратив останній.

В цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, а саме вищезазначеним мобільним телефоном, належним ОСОБА_5 .

Так, знаходячись у салоні вищезазначеного маршрутного таксі №240 ОСОБА_3 , будучи обізнаним, кому саме належить знайдене ним майно, а саме зазначений вище мобільний телефон, зважаючи на те, що він фактично був очевидцем події втрати цього мобільного телефону, розуміючи, що телефон не вибув з володіння власника, його місцезнаходження відомо власнику, та таким чином, зважаючи, що між втратою потерпілим мобільного телефону та його знахідкою ОСОБА_3 пройшов нетривалий проміжок часу, останній мав підстави вважати, що власник може за ним повернутись, в зв`язку із чим ОСОБА_3 не має на знайдене ним майно ні дійсного ні гаданого права. При цьому ОСОБА_3 , в порушення вимог ч. ч. 1, 2 ст.337 Цивільного кодексу України, не вжив відповідних заходів щодо знайденого майна, а саме не повідомив про знахідку майна водія або володільця маршрутного таксі та не повідомив про знахідку до Національної поліції України або органу місцевого самоврядування.

Натомість, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час та місці, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись у відсутності свідків та очевидців, усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану заволодів належним потерпілому ОСОБА_5 майном, а саме мобільним телефоном марки «Xiaomi РОСО» Х3 Рro в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , 6/128 GB, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 5750,00 гривень.

Після чого, ОСОБА_3 залишив у своїй власності зазначений вище мобільний телефон, який фактично не вийшов з володіння власника, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 таємно викрав майно в умовах воєнного стану, яке належить потерпілому ОСОБА_5 , чим завдав останньому майнову шкоду на суму 5750,00 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, не визнав, суду пояснив, що з потерпілим раніше знайомий не був. Доповнив, що ввечері він їхав у маршрутному таксі, там був потерпілий, який був на підпитку та він заблював салон. На зупинці громадського транспорту потерпілий вийшов, а він знайшов мобільний телефон та забрав собі на зберігання. Ввечері цього ж дня на цей телефон подзвонив батько потерпілого та запропонував зустрітися на наступний день та просив повернути втрачений мобільний телефон за винагороду. На наступний ранок вони зустрілися, але батько потерпілого відмовся надати винагороду, хоча вони про це домовилися, і тому він не повернув знайдений телефон. Стверджує, що телефон перебував у нього на зберіганні, але згодом він здав його до ломбарду та отримав кошти. Підтвердив, що він приносив у ломбард знайдений мобільний телефон та був укладений договір, але цей договір обвинувачений не підписував. На думку обвинуваченого, він мобільний телефон не викрадав, а знайшов та залишив собі для подальшого зберігання та повернення, тому винним себе у вчиненні крадіжки не визнає, просить суд його виправдати. Цивільний позов не визнає з причини того, що не впевнений хто є власником телефону, який він знайшов.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджена показаннями потерпілого та свідків, наданих у судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що з обвинуваченим не знайомий, що ввечері 23.07.2023 року їхав у маршрутному таксі, телефон був у кишені, йому стало зле та він вийшов на зупинці громадського транспорту та виявив відсутність мобільного телефону. Його батько ОСОБА_7 подзвонив на його мобільний номер, але відповів чужий чоловік та вони домовилися на ранкову зустріч наступного дня. Той чоловік, як пізніше стало відомо, це обвинувачений ОСОБА_3 , сказав що поверне мобільний телефон за винагороду. Під час ранкової зустрічі обвинувачений став вимагати у батька 1000,00 гривень за повернення мобільного телефону, на що батько відмовив та була подана заява до поліції про викрадення мобільного телефону.

Потерпілий підтримав поданий цивільний позов та просив стягнути на його користь з обвинуваченого 10963,00 гривень, ця сума складається із вартості викраденого мобільного телефону 5750,00 гривень та вартості придбаного нового телефону 5213,00 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень, що полягає у протиправних діях обвинуваченого, внаслідок чого понесеної моральної шкоди, яка призвели до позбавлення можливостей реалізувати свої звички, бажання, та отримання психологічної травми.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що потерпілий його син. 23.07.2023 року син попросив подзвонити на його мобільний номер, оскільки не знає де його телефон, можливо його вкрали. На дзвінок відповів чоловік та сказав, що мобільний телефон поверне за матеріальну винагороду, з останнім домовився про зустріч 24.07.2023 року. Під час зустрічі обвинувачений вимагав 1000,00 гривень за телефон. Свідок стверджує, що відмовився платити за повернення телефону та повідомив, що буде звертатися до поліції з приводу крадіжки телефону.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що є працівником ломбарду. Точної дати він не пам`ятає, але була стандартна ситуація здачі у ломбард телефону. Впізнає чоловіка, це обвинувачений ОСОБА_9 , який приніс у ломбард мобільний телефон, про що був укладений договір.

Крім показів потерпілого та свідків вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:

- витягом з кримінального провадження № 0000101 від 28.08.2023 року відповідно до якого, на підставі заяви ОСОБА_5 від 24.07.2023 року до ЄРДР внесено відомості за ч.4 ст. 185 КК України (а. к. п. 94);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.07.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_5 просить прийняти міри щодо розшуку викраденого його мобільного телефону (а. к. п. 95);

- постановою слідчого від 05.09.2023 року, якою у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом фіскальний чек на придбання телефону. (а. к. п. 101,102 );

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.10.2023 року, відповідно до якого в присутності понятих потерпілий ОСОБА_5 впізнав особу під №2 ОСОБА_3 , за формою носа та розрізом очей (а. к. п. 103-105);

- повідомленням з ПТ «Ломбард Капітал» з приводу того, що відеозапис з камер спостереження не збережений та вони мають можливість надати Договір про надання фінансового кредиту та застави № від 08.08.2023 (а. к. п. 107-109);

- Договором про надання фінансового кредиту та застави № від 02.08.2023 року, укладений з обвинуваченим ОСОБА_3 , про надання фінансово кредиту та застави, предметом застави є мобільним телефоном марки«Xiaomi РОСО» Х3 Рro, ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , 6/128 GB, строк дії договору один день (а. к. п. 110, 111). При дослідженні даного договору у судовому засідання обвинувачений підтвердив, що саме цей договір він укладав, але його не підписував;

- постановою слідчого від 11.10.2023 року, якою у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом вказаний вище договір та таблиця до договору. (а. к. п.101,102 );

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2023 року, відповідно до якого в присутності понятих свідок ОСОБА_8 впізнав особу під №1 ОСОБА_3 , за рисами обличчя формою носа та губ (а. к. п. 114-116);

- висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №4552 від 17.10.2023 року, відповідно до якої ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону торгової марки «Xiaomi РОСО» Х3 Рro, в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , 6/128 GB, вартість становить 5750,00 гривень(а. к. п. 117-122);

- постановою слідчого про проведення процесуальних дій на іншій території від 08.11.2023 року (а. к. п.123-124);

- протоколом огляду предмета від 17.11.2023 року та ілюстративних таблиць до нього, відповідно до якого слідчий ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенант поліції ОСОБА_10 в приміщенні Сумського РУП ГУНП в Сумській області, в присутності понятих, виконав огляд предмету: мобільного телефону марки «Xiaomi РОСО» Х3 Рro в корпусі чорного кольору. (а. к. п.125-128);

- заявою свідка ОСОБА_11 про те, що він зобов`язується зберігати придбаний ним мобільний телефон (а. к. п.129);

- заявою потерпілого ОСОБА_5 про те, що надає копію коробки від викраденого мобільний телефон (а. к. п.1139-140);

- постановою слідчого від 09.11.2023 року, якою у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом вказана вище копія коробка від мобільного телефону (а. к. п.141 );

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2023 року, відповідно до якого в присутності понятих свідок ОСОБА_7 впізнав особу під №4 ОСОБА_3 , за рисами обличчя, формою носа та губ (а. к. п. 142-145).

Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду. Показання потерпілого та свідків логічні та узгоджені між собою. Тоді як пояснення ОСОБА_3 в частині його не визнання вини у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суперечать іншим показам та фактичним обставинам справи, тому суд критично оцінює їх і вважає, що обвинувачений намагається ввести суд в оману та прагне уникнути кримінальної відповідальності за таємне викрадення чужого майна.

Також суд критично оцінює заперечення обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що знайдений мобільний телефон потерпілого це знахідка, з наступних міркувань.

Відповідно до постанови Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 18.07.2019, колегія суддів здійснюючи перегляд судових рішень апеляційного суду та суду першої інстанції у справі №761/31918/14-к, чітко виклала позицію щодо розмежування понять «знахідка» та «крадіжка». Зокрема, зазначила що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_5 , помітивши зникнення телефону при спробі його відшукати самостійно, його батько почав телефонувати на номер сина. На даний дзвінок відповів обвинувачений та була домовленість про зустріч з приводу передачі мобільного телефону.

Після відмови під час зустрічі обвинуваченого ОСОБА_3 повернути мобільний телефон потерпілий відразу звернувся до працівників поліції із заявою про втрату мобільного телефону. Тобто, потерпілий відразу вчинив активні можливі дії з метою відшукання належного йому майна.

Вказані обставини підтверджуються як письмовими доказами так і показами обвинуваченого, потерпілого та свідків.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не вчиняв крадіжки і мав право володіти загубленим телефоном до знайдення власника та вимагати за винагороду, відповідно до положень статті 337 Цивільного кодексу України, суд відхиляє та визнає їх такими, що не відповідають установленим обставинам у справі.

Судом встановлено, що обвинувачений, заволодів телефоном, чітко усвідомлював, що це чужа річ, яка загублена власником. Це сталося в салоні маршрутного таксі, де були інші пасажири. Обвинувачений мав реальну можливість з`ясувати в них щодо особи власника речі. Натомість обвинувачений покинув місце події. В цей день з обвинуваченим зв`язувався батько потерпілого для вирішення питання про його повернення.

Суд вважає, що обвинувачений має особистий мобільний телефон і вміє ним користуватися, а тому як звичайний, пересічний громадянин поінформований про те, що сучасний мобільний телефон є особливим електронним пристроєм з відповідними властивостями, який використовується не тільки для мобільного зв`язку, але й для виконання багатьох інших корисних і важливих функцій для діяльності людини, зокрема містить відомості про особисті дані власника, збереження важливої особистої інформації, може використовуватися для розрахунків і фінансових операцій тощо. Таким чином, сучасний ґаджет (мобільний пристрій) є цінним майном для його володільця не тільки в розумінні його вартості, але й в розумінні використовуваних власником такого пристрою опцій для забезпечення нормальної життєдіяльності сучасної людини.

Отже, обвинувачений, заволодівши чужим майном, не виконав обов`язку, передбаченого статтею 337 ЦК України. Доводи обвинуваченого, що він не віддав потерпілому телефон, з причини того, що ті відмовилися заплатити винагороду, та з того часу почав зберігати телефон, суд визнає такими, що обвинувачений розумів що він заволодів незаконним шляхом, зберігав та розпоряджався річчю яка йому не належить.

Також, доводи обвинуваченого з приводу зберігання мобільного телефону з метою подальшого повернення його власнику за винагороду суд визнає надуманими з метою уникнення відповідальності за вчинення дій по таємному привласненню чужого майна.

Обставини справи, аналіз доказів, якими вони встановлені в сукупності, поведінка обвинуваченого після заволодіння телефоном, обставини, за якими було виявлено працівниками поліції місце знаходження телефону, передача його у ломбард, а також термін, який минув з дати втрати телефону і до його відшукання працівниками поліції, та не повернення потерпілому телефону стверджують про те, що обвинувачений діяв умисно, з метою привласнення чужої речі і з корисливим мотивом.

Цей висновок суду відповідає засаді доведеності вини особи «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Кобець проти України»).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, вони зібрані у порядку встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.

Доводи сторони захисту про неналежність та недопустимість доказів не заслуговує на увагу, з підстав вказаних вище, заявлене клопотання (а. к. п. 54-57) є надуманим та безпідставним.

Судом досліджені докази, що надані стороною захисту, а саме відомості про те, що ухвалою слідчого судді Октябрьского районного суду м. Полтави від 28 грудня 2023 року зобов`язано ТУ ДБР внести відомості до ЄРДР за заявою від 21.11.2023 року адвокатів в інтересах ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення (а. к. п. 30-35); повідомлення з ГУНП в Дніпропетровській області КРУП ВП№3, про те, що проводилася службова перевірка відносно слідчого ОСОБА_12 (а. к. п. 63-67). Вказані відомості не містять доказів щодо предмету даного кримінального провадження, не підтверджують та не спростовують обставини крадіжки.

Стороною захисту наданий суду лист повідомлення до потерпілого ОСОБА_5 про зберігання мобільного телефону від 11 грудня 2023 року та акт зберігання знайденого майна від 27 липня 2023 року, квитанції про направлення вказаних листів потерпілому від 11.12.2023 року (а. к. п. 37-39). Вказані відомості судом не приймаються як доказ, що підтверджує знахідку телефону, оскільки вони складені після того, як обвинувачений розпорядився викраденим мобільним телефоном, що підтверджується Договором про надання фінансового кредиту та застави № від 02.08.2023 року, який укладений з обвинуваченим ОСОБА_3 про надання фінансово кредиту та застави, предметом застави є вказаний мобільним телефон та строк дії договору становив один день.

Згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Правила оцінки доказів, особлива вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Крім того, суд зазначає, що стороною захисту не надано жодних доказів та про них не заявлено, які спростовують провину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_3 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, а також те, що обвинувачений свою вину не визнав, обставини та мотиви скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його вік, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем фактичної роботи, одружений, має постійне місце проживання, під наглядом у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, цивільний позов не визнав, матеріальну шкоду не відшкодував, не розкаявся, не сприяв встановленню істини у справі, враховуючи досудову доповідь органу пробації, тому покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_3 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України або ж застосування ст. 69 КК України чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Вирішуючи заявлений цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд вказує наступне.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Виходячи із змісту цивільного позову, потерпілий обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, просить стягнути з обвинуваченого заподіяний йому внаслідок крадіжки особистого майна матеріальний збиток у сумі 10963,00 гривень, однак, суд вважає доведеним лише матеріальний збиток, який встановлений судом, що дорівнює вартості викраденого мобільного телефону, а саме 5750,00 гривень, і саме ця сума підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що цивільний позов потерпілого має бути задоволений в частині відшкодування моральної шкоди в повному обсягу, оскільки заявлена сума у 3000,00 гривень відповідає тим моральним стражданням та переживанням, які зазнав потерпілий з причини викрадення його телефону.

На підставі викладеного цивільний позов слід задовольнити частковою.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України. Запобіжний захід, який був обраний на досудовому розслідуванні сплинув. Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження, а саме: фіскальний чек на придбання мобільного телефону марки «Xiaomi» PocoPro 6/128 GB, ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 ; копія коробки на мобільний телефон марки «Xiaomi» PocoPro 6/128 GB, ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 ; письмова інформація щодо залогу до ломбарду мобільного телефону марки «Xiaomi» PocoPro 6/128 GB, ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , таблиця до письмової інформації, договір про надання фінансового кредиту та застави № від 02.08.2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 5750,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 3000,00 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1