Провадження №: 1-в/336/59/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання за закінченням строків давності виконання обвинувального вироку у відношенні

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 29.11.2022 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 263 КК України до 120 годин громадських робіт,

В С Т А Н О В И В:

до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло подання заступника начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подання обґрунтовано тим, що вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2022, який набув чинності 30.12.2022, відносно засудженого ОСОБА_4 надійшов на виконання до Шевченківського районного відділу з питань пробації 06.01.2023.

27.01.2023 засуджений ОСОБА_4 був ознайомлений з правилами та порядком призначеного покарання, з правовими наслідками за ухилення від відбування призначеного покарання. В цей же день засуджений повідомив, що є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , перебуває на військовій службі по мобілізації з 26.08.2022 року, про що ним була надана відповідна довідка.

Протягом двох років з 29.11.2022 року ОСОБА_4 злочини не вчиняв, про що свідчать довідки УІТ ГУНП України, які містяться в матеріалах особової справи засудженого. Також протягом періоду перебування на обліку Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області до ВЧ 3029 направлялись відповідні запити відносно засудженого ОСОБА_4 , що підтверджувались відповідними повідомленнями з ВЧ НОМЕР_1 щодо проходження служби засудженим.

Станом на 31.12.2024 відбутого строку громадських робіт засудженим ОСОБА_4 не має, оскільки він перебуває на військовій службі.

Строк давності виконання обвинувального вироку закінчився, що свідчить про недоцільність виконання даного обвинувального вироку у зв`язку зі спливом строків його виконання через втрату карального і превентивного впливу.

Згідно довідки УІТ ГУНП України № від 31.12.2024 року ОСОБА_4 протягом 2 років з 29.11.2022 року - дата винесення обвинувального вироку суду, до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Факт ухилення від виконання вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2022 року з боку засудженого у передбаченому законодавством порядку не встановлений.

Вище викладене свідчить про те, що правові перешкоди для звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 80 КК України, відсутні.

Представник Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Прокурор подання підтримав, просив звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання через закінчення строків давності виконання вироку.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не прибув, оскільки він перебуває на військовій службі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років.

Згідно частини 3 статті 80 Кримінального кодексу України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності подвоюються.

Відповідно до частини 4 статті 80 Кримінального кодексу України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 Кримінального кодексу України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку: закінчення зазначених у ст. 80 КК України строків; неухилення засудженого від відбування покарання; невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового середньої тяжкості, тяжкого, або особливо тяжкого злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Судом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2022 року визнано винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком 120 (сто двадцять) годин.

Вирок відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 30.12.2022 року.

27.01.2023 засуджений ОСОБА_4 був ознайомлений з правилами та порядком призначеного покарання, з правовими наслідками за ухилення від відбування призначеного покарання. В цей же день засуджений повідомив, що є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , перебуває на військовій службі по мобілізації з 26.08.2022 року, про що ним була надана відповідна довідка.

Протягом двох років з 29.11.2022 року ОСОБА_4 злочини не вчиняв, про що свідчать довідки УІТ ГУНП України, які містяться в матеріалах особової справи засудженого. Також протягом періоду перебування на обліку Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області до ВЧ 3029 направлялись відповідні запити відносно засудженого ОСОБА_4 , що підтверджувались відповідними повідомленнями з ВЧ НОМЕР_1 щодо проходження служби засудженим.

Строк давності виконання обвинувального вироку від 29.11.2022 року закінчився.

Згідно довідки УІТ ГУНП України № від 31.12.2024 року ОСОБА_4 з моменту винесення судового рішення до кримінальної відповідальності не притягувався.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

З дня набрання вироком законної сили минуло більше двох років, тобто закінчився строк давності виконання обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 . Перебіг давності у зв`язку з ухиленням засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання в розумінні ч. 3 ст. 80 КК України не зупинявся.

Виходячи із вищевикладеного, наявні умови, які є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Суд враховує, що ч. 3 ст. 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі ст.ст. 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Разом з тим, з матеріалів справи видно, що питання кримінальної відповідальності засудженого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 389 КК України не вирішувалось.

Отже, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком, або про вчинення ним нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, а відтак відсутні і підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 3 ст. 80 КК України.

За вказаних обставин відсутні перешкоди для задоволення подання та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2022, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Подання заступника начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2022, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи діб з дня її ухвалення.

Суддя ОСОБА_1