Номер провадження: 11-кп/813/849/25
Справа № 500/8049/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 - ОСОБА_13 ,

представника власника майна ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, заяву головуючого судді ОСОБА_2 про самовідвід від розгляду апеляційних скарг прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_15 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ОСОБА_13 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської обл. від 24.07.2024 у к/п № 0001810 від 14.06.2016 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України

установив:

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 виправдано за ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України, у зв`язку із недоведеністю, що в його діях є склад зазначених кримінальних правопорушень.

Відмовлено у задоволені цивільних позовів ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення втраченої вигоди, моральної шкоди, заподіяної злочином та стягнення процесуальних витрат.

Відмовлено у задоволені позову ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином.

Відмовлено у задоволені позову ОСОБА_16 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись із зазначеним вироком суду, прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_15 , потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , представник потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ОСОБА_13 подали апеляційні скарги. в яких просили його скасувати.

02.04.2025 під час судового засідання, головуючий по справі суддя ОСОБА_2 заявив собі самовідвід, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , а також обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_9 залишили вирішення питання про самовідвід головуючого по справі на розсуд суду, водночас захисник ОСОБА_9 висловили позицію з приводу відповідного реагування апеляційним судом на процесуальну поведінку потерпілого ОСОБА_10 , яка виражається у здійсненні постійного тиску на прокурора та на апеляційний суд.

При цьому, представник потерпілих ОСОБА_18 , потерпіла ОСОБА_11 та представник ОСББ ОСОБА_14 зауважили, що не вбачають підстав для задоволення самовідводу, водночас залишили вирішення вказаного питання на розсуд суду.

Водночас, потерпілий ОСОБА_10 заперечував проти задоволення заяви головуючого судді ОСОБА_2 про самовідвід.

Заслухавши доводи головуючого судді ОСОБА_2 , з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 1 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Згідно із ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів (цінність 2 принципу «Неупередженість»), схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволенні самовідводу головуючому-судді ОСОБА_2 , колегія суддів враховує такі обставини.

Зазначене кримінальне провадження надійшло у провадження судді ОСОБА_2 11.09.2024. Згодом, ухвалами судді-доповідача від 16.09.2024 та 20.09.2024 було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами учасників провадження та справу було призначено до апеляційного розгляду на 27.11.2024.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.11.2024 було оголошено перерву до 12.02.2025, у зв`язку із оголошенням сигналу повітряної тривоги в м. Одесі. При цьому, судове засідання, призначене на 12.02.2025 не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді ОСОБА_2 у відпустці та було відкладено на 02.04.2025 про, що заздалегідь були повідомлені учасники провадження.

Водночас, загальновідомим є факт недостатньої укомплектованості судів України, в тому числі Одеського апеляційного суду, в якому тривалий час здійснюють правосуддя лише 5 суддів судової палати з розгляду кримінальних справ, при цьому суддями вживаються всі можливі заходи для призначення розгляду судових справ із дотриманням приписів ст.ст. 28, 318 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів враховує доводи головуючого судді з приводу того, що з моменту надходження кримінального провадження до суду апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 двічі звернувся до Вищої Ради Правосуддя зі скаргою на дії судді ОСОБА_2 , в яких зазначав зокрема про те, що «тотальна корупція, яка присутня у Одеському апеляційному суді через особисте нехлюйство та корупція судді ОСОБА_2 , невиконання ним своїх службових обов`язків, що однозначно підпадає під ч. 2 ст. 364 КК України, а можливо ще під ст. 368-5 КК України» (т.15, а.п. 211).

Окрім того, потерпілий ОСОБА_10 зазначав, що на його думку, головуючий суддя ОСОБА_2 діє на користь обвинуваченого ОСОБА_8 , затягує розгляд справи, допускає поведінку, яка порочить звання судді зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності. (т. 15, а.п. 213).

Більш того, як пояснив потерпілий ОСОБА_10 він неодноразово прибував на прийом до голови Одеського апеляційного суду ОСОБА_19 , в ході яких скаржився з приводу не правильного, на його думку, розгляду головуючим суддею ОСОБА_2 кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Разом з тим, колегія суддів додатково враховує, що ухвалою Одеського апеляційного суду у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_20 від 28.02.2025 була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_10 , скасована ухвала слідчого судді Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 09.09.2024, задоволена скарга ОСОБА_10 та скасована постанова слідчого Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_21 від 02.07.2024, про закриття к/п №00001038 від 16.05.2019 за ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України за фактом незаконного стягнення ОСОБА_8 плати за електроенергії із мешканців будинку всупереч договору №6 В/6 від 25.05.2011 про участь у спільному будівництві об`єкту «Житловий Будинок з 28-ма квартирами», за адресою: АДРЕСА_1 , квартири в якому не були передані потерпілими у к/п № 0001810 від 14.06.2016.

Таким чином, колегія суддів констатує, що потерпілий ОСОБА_10 своєю процесуальною поведінкою висловлює явну недовіру головуючому судді ОСОБА_2 при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , з підстав наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Водночас, з невідомих причин, потерпілий ОСОБА_10 не заявляє відвід головуючому судді ОСОБА_2 , натомість затягує апеляційний розгляд зазначеного кримінального провадження шляхом подання численних клопотань та заяв на, що звернули окрему увагу, як сторона захисту так і потерпіла ОСОБА_11 .

Відтак, на переконання апеляційного суду, продемонстрована потерпілим ОСОБА_10 поведінка, як в судових засіданнях так і поза ними, вочевидь свідчить про недовіру до головуючого судді ОСОБА_2 , що унеможливлює його подальшу участь у розгляді зазначеного кримінального провадження.

Що стосується того, що потерпілий ОСОБА_10 заперечував проти задоволення заяви головуючого судді ОСОБА_2 про самовідвід, апеляційний суд зауважує, що у рішеннях ЄСПЛ у справі «Ferrantelli and Santangelo v. Italy» від 07.08.1996 (§ 58) і у справі «Wettstein v. Switzerland» від 21.12.2000 (скарга № 33958/96, § 44) ЄСПЛ зазначав, що при вирішенні питання про те, чи існують у справі обґрунтовані причини побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним є те, чи можливо ці сумніви об`єктивно обґрунтувати.

Відтак, апеляційний суд переконаний, що участь судді ОСОБА_2 у розгляді зазначеного кримінального провадження може викликати сумніви у його неупередженостіяк у сторін кримінального провадження так і у стороннього спостерігача, що унеможливлює його подальшу участь у розгляді даного провадження.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про існування підстав для задоволення самовідводу головуючого-судді ОСОБА_2 , томуматеріали кримінального провадження підлягають передачі до апарату Одеського апеляційного суду для визначення головуючого судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 28, 75, 76, 80, 370, 401, 405, 419, 422, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Задовольнити заяву головуючого-судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 про самовідвід від розгляду апеляційних скарг прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_15 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ОСОБА_13 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської обл. від 24.07.2024 у к/п №0001810 від 14.06.2016 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України.

Матеріали судового провадження №11-кп/813/849/25 передати до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу в порядку ст. 35 КПК України для визначення іншого складу суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3