Провадження № 11-кп/824/3795/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження внесене №0001161 від 14 квітня 2024 року відносно ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання та в подальшому продовження запобіжного заходу, а саме: ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, оскільки, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та відповідальність, яку вона може понести за вчинене кримінальне правопорушення, в разі обрання іншого запобіжного заходу, у подальшому може переховуватись від суду, впливати на свідків кримінального провадження , так як знайома з останніми.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року вищевказане клопотання задоволено та продовжено запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченої під вартою вказав, що заявлені прокурором ризики продовжують існувати та існують достатні підстави вважати, що обвинувачена перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на покарання, яке їй загрожує у випадку встановлення судом її винності, незаконними способами вливати на свідків. Судом також прийнято до уваги те що, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в будинку за місцем свого проживання, де також проживали певний час свідки та потерпілий, а тому обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є доцільним. Крім того, враховано, що обвинувачена була раніше судимою 10.10.2023 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити або ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржувана ухвала судді є необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки судом не в повному обсязі досліджено підстави для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою, зокрема, прокурором не доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховуватиметься від органу досудового розслідування чи суду, буде тиснути на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, сторона захисту, зазначає, що у обвинуваченої є міцні соціальні зв`язки, утримує трьох неповнолітніх дітей, раніше судима, при цьому, в рамках попередньої справи обирався запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, жодних порушень в частині виконання процесуальних обов`язків особистого зобов`язання з боку обвинуваченої не було, що дає підстави вважати про дотримання своїх обов`язків обвинуваченою в даному кримінальному провадженні; справа перебуває на стадії судового розгляду, коли потерпілий та практично всі свідки допитані, що унеможливлює будь-який вплив на інших учасників з боку обвинуваченої, двічі допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що обвинувачена не мала відношення до вчинення злочину по відношенню до нього, що знову нівелює ризик впливу на потерпілого. Відтак, на думку сторони захисту, немає підстав стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, захисник та обвинувачена повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надходило.

В силу вимог ч.4 ст.422-1 КПК України неявка сторін кримінального провадження не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги на судове рішення про продовження строку тримання під вартою , постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду та ризику незаконного впливу на свідків.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останньої перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо останньої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність, характер та тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, вчинених проти здоров`я особи, а тому вказані обставини не дають підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відтак, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Посилання сторони захисту на міцність соціальних зв`язків , перебування у неї на утриманні трьох неповнолітніх дітей, дотримання умов запобіжного заходу у попередньому кримінальному провадженні не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_6 .

Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду, не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду суду першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості, у тому числі і показань потерпілого ОСОБА_8 , для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім на даній стадії судового розгляду застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

УхвалаГолосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону і є обґрунтованою, тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року, якою ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: