Справа № 344/4894/25
Провадження № 1-кс/344/2370/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000017 від 06 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший групи прокурорів у кримінальному провадженні, начальник відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 20 березня 2025 року дану справу передано слідчому судді ОСОБА_1 .

Доводи клопотання.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 06 січня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.2 ст. 255, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відбуваючи покарання у відділенні СПС № 6 ДУ «Коломийська виправна колонія № 41» (далі ВК-41) за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Товмачик, вул. Привокзальна, 30, будучи обізнаними про наявність значної кількості наркозалежних засуджених та відсутність постійно діючого «каналу» постачання наркотичних засобів на територію ВК-41, маючи умисел на вчинення ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним придбанням, зберіганням, пересиланням та передачею в місця позбавлення волі наркотичних засобів, діючи в порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», у травні 2024 року зорганізувалися між собою та з метою забезпечення стабільності та безпеки під час вчинення злочинів підібрали осіб із числа знайомих, які з урахуванням їх особистих якостей, навичок, здатності до підпорядкування та організації діяльності, територіальної та сімейної спорідненості, визнання авторитету лідерів та безумовне підпорядкування мали схильність до вчинення злочинів, а саме: засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також ОСОБА_12 та раніше судимих ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , чим самим було сформовано стійке ієрархічне об`єднання злочинну організацію, до складу якої увійшли 12 (дванадцять) осіб з метою вчинення ряду тяжких та особливо тяжких злочинів.

Створена й очолювана ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинна організація характеризувалась згуртованістю свого складу, тривалістю злочинної діяльності, стійкістю зв`язків її учасників, наявністю спільно розроблених та погоджених планів учинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, взаємообізнаністю про вчинення конкретних дій для досягнення спільного злочинного плану та єдиної мети постачання наркотичних засобів у місця позбавлення волі, безумовним підпорядкуванням учасників групи її організаторам, домовленістю та готовністю до виконання всіма учасниками групи відведеної їм ролі, усвідомленням вчинення злочинів спільно з іншими заради успішного досягнення результатів злочинної діяльності всіх учасників групи, готовністю до постійного вчинення злочинів, пошуком осіб, здатних придбавати, зберігати, маскувати, приховувати, пересилати та передавати наркотичні засоби і психотропні речовини у місця позбавлення волі, конспірацією злочинних дій шляхом переговорів за допомогою мобільного зв`язку з використанням умовних слів, які характеризують предмет злочину.

У своїй діяльності члени злочинної організації дотримувались чітких вимог дисципліни та конспірації для оперативного зв`язку між собою, при спілкуванні по мобільному зв`язку між собою повністю виключили слова та назви наркотичних засобів, розробили та запровадили сленгові терміни з відомим лише їм змістовим навантаженням, застосовуючи у розмовах визначені ними слова та використовуючи їх для спілкування між собою.

Створена засудженими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинна організація за участі ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також раніше судимих ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 упродовж травня-вересня 2024 року вчинила 24 епізоди незаконного придбання, зберігання, пересилання та передачі в місця позбавлення волі ВК-41, наркотичних засобів, обіг яких обмежено, бупренорфін, з метою його особистого вживання та збуту іншим засудженим.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполь, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , утримується в ДУ «Івано-Франківська УВП (№ 12)», громадянин України, українець, неодружений, з середньо-спеціальною освітою, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше судимий: 03.11.2008 Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців; 03.04.2012 Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців; 09.08.2019 Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

26 вересня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.

26 вересня 2024 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень до 23.11.2024 включно.

20 листопада 2024 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень до 17.01.2025 включно.

14 січня 2025 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень до 14.03.2025 включно.

24 січня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, а 05 березня 2025 року йому повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст.305, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

03 березня 2025 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.03.2025 включно без визначення розміру застави.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, максимальне покарання за якими у виді дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, які містяться у протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновках експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, допитами свідків та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершене та 19 березня 2025 року обвинувальний акт направлено в Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області для розгляду по суті.

Однак підготовче судове засідання на даний час ще не призначене. Термін тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 26 березня 2025 року.

Отже, строк запобіжного заходу може закінчитись до проведення підготовчого судового засідання, а тому виникла необхідність звернутися до слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з клопотанням про його продовження.

За таких обставин прокурор просить продовжити щодо обвинуваченого строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 травня 2025 року.

Позиція учасників справи у судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, та просив клопотання задовольнити.

Обвинувачений у судовому засіданні не заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні захисник підтримала позицію обвинуваченого та не заперечувала проти задоволення клопотання.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Положення статті 197 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлює порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою, чи не допущено безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

Частина шоста статті 199 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Так, у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення або навіть винесення вироку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: відомостями, які містяться у протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновках експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, допитами свідків та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді дійти висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Щодо наявності ризиків.

Відповідно до частин першої та другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язані постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність усіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи з приписів статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий (прокурор), як у клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризик переховування підозрюваного

від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику, передбаченого у пункті 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного та характером і тяжкістю злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконно впливати на інших підозрюваних

у цьому кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, і обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 відомі контактні дані інших підозрюваних.

Оцінюючи можливість впливу на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя також виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу з боку зацікавлених осіб на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, встановлений у пункті 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджується тим, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може приховувати докази його злочинних дій, не з`являтися на виклики до суду, тим самим затягуючи строки судового розгляду.

Ризик вчинити інші кримінальні правопорушення, передбачений у пункті 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює, джерело доходів невідомо, раніше вчиняв корисливий злочин, знову підозрюється у вчиненні корисливого злочину, а тому з метою отримання прибутку може продовжити вчиняти злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші злочини.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції статті дванадцять років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування та те, що 26 березня 2025 року закінчується строк дії застосованого щодо підозрюваного запобіжного заходу, з огляду на те, що прокурором доведено наявність ризиків, які існують та не зменшилися, слідчий суддя, вирішуючи дане клопотання, також враховує вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, характеризуючи особу обвинуваченого дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, у взаємозв`язку з іншими вищевказаними обставинами, вважає, що вони не дають достатніх підстав для застосування обвинуваченому іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

При цьому застосування інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття обвинуваченого на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод обвинуваченого, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчим суддею не представлено відомостей щодо наявності у обвинуваченого постійного місця роботи або джерел його доходів, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, оскільки обвинувачений, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, та позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали обвинуваченому знаходитися в місцях попереднього ув`язнення, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено, а відтак слідчий суддя на даному етапі під час розгляду клопотання слідчого оцінює тільки ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, які продовжують існувати та не змінилися, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

При цьому, згідно пункту 5 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому слідчий суддя приходить до висновку, що розмір застави слід не визначати.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити і продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченому ОСОБА_4 під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 травня 2025 року включно, але виключно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 травня 2025 року включно.

Строк дії ухвали до 22 травня 2025 року включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 28 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1