ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/318/25 Справа № 189/594/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000104 від 25.02.2020 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що санкція ч. 1 ст. 286 КК України в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 року передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а відтак у розумінні ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Оскільки вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив 24 лютого 2020 року, з урахуванням положень ч. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ним закінчився 23 лютого 2023 року, що не було враховане судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_7 вирішено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Національної служби здоров`я України (юридична адреса: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 19, ), кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 в розмірі 6806,02 грн. (шість тисяч вісімсот шість гривень дві копійки).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з залученням експерта: за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи - висновок експерта №19/104-9/2/393 від 07.05.2020 року в розмірі 1307,6 грн. (одна тисяча триста сім гривень шість копійок), за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу - висновок експерта №19/104-9/2/387 від 05.05.2020 року в розмірі 1307,6 грн. (одна тисяча триста сім гривень шість копійок), за проведення судової автотехнічної експертизи - висновок експерта СЕ №19/104-24/3444-ІТ від 25.01.2024 року в розмірі 3029,12 грн. (три тисячі двадцять дев`ять гривень дванадцять копійок).

Вирішено питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Обвинуваченого визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які сторонами кримінального провадження визнаються і в апеляційному порядку не оспорюються, 24 лютого 2020 року близько 18 годин 45 хвилин (більш точного часу не встановлено), маючи посвідчення водія НОМЕР_1 категорії «В1», «В», «С1», «С», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «ГАЗ 2410», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вул. Горького в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, що в напрямку від пров. Тихого до вул. Ярослава Мудрого, грубо порушуючи вимоги ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. п. 1.3., 1.5., 2.3. «б», 10.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до яких:

п.1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п.1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,

виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, рухаючись в умовах достатньої видимості, у темний час доби при увімкненому вуличному електроосвітленні, по вологому чистому асфальтобетонному покриттю, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем «ГАЗ 2410», р.н. НОМЕР_2 , під час зближення здійснив маневр, а саме: виїхав на зустрічну смугу для руху за напрямком свого руху та допустив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля «ГАЗ 2410», р.н. НОМЕР_2 », із передньою частиною велосипеда «ЛЮКС», під керуванням ОСОБА_10 , що рухалася правою смугою в зустрічному з ним напрямку, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої нижньої кінцівки, перелому лівої стегнової кістки, які відповідно до висновку експерта №72-2020 р. Е від 28.05.2020 року по своєму характеру відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я понад три тижні.

Дії обвинуваченого у цій частині були кваліфіковані у вироку за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього на підставі ст. 49 КК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, прийшла до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 зач. 1 ст. 286 КК України, доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, а саме незастосування положень ст. 49 КК України, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно із ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 13.12.2005 року Про практику застосування судами України

законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цих вимог закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону суд першої інстанції не врахував, оскільки не застосував положення ст. 49 КК України, які у даному випадку підлягали обов`язковому застосуванню.

Як було встановлено під час апеляційного перегляду, в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, при цьому інкриміноване кримінальне правопорушення останній вчинив 24.02.2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного вироку минуло більше трьох років з моменту його скоєння.

За таких обставин суду першої інстанції належало обговорити питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та, залежно від наявності або відсутності згоди останнього на прийняття такого рішення, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, або призначити останньому покарання та звільнити від нього на підставі ст. 74 КК України.

Не обговоривши та не вирішивши вказане питання, суд першої інстанції припустив неправильне застосуванням закону про кримінальну відповідальність у виді незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

У зв`язку із вищенаведеним, а також враховуючи, що строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у даному кримінальному провадженні збіг, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 було роз`яснено підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього згідно із ст. 49 КК України, при цьому останній заперечень не висловив, на закриття кримінального провадження із вказаної підстави погодився, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а допущене судом першої інстанції порушення підлягає усуненню у межах повноважень апеляційного суду шляхом скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - скасувати.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та кримінальне провадження - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4