Номер справи 703/6844/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури, подане в кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 під №0000057 про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Самгородок Смілянського району Черкаської області, громадянину України, з середньою- спеціальною освітою, неодруженому, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, є особою з інвалідністю ІІІ групи, учаснику бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КПК України раніше не судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України

у с т а н о в и в :

На розгляді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 під №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

ОСОБА_5 , обвинувачується в тому, що він 03.09.2024 близько 18 годин 15 хвилин, маючи умисел, направлений на вчинення хуліганських дій разом зі своїм сином ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу до центрального ринку м. Сміла по вул. В. Чорновола, 3, знаходячись в публічному місці, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, принижуючи честь та гідність ОСОБА_10 , ображаючи голосними нецензурними лайками в публічному місці, в присутності сторонніх осіб, при цьому ОСОБА_4 , почав погрожувати фізичною розправою та в подальшому вдарив ОСОБА_10 один раз в обличчя рукою, а саме в область повіка правого ока та носа, після чого ОСОБА_5 наніс один удар рукою в область голови ОСОБА_10 , внаслідок чого останні заподіяли ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу повік правого ока, садна спинки носа, що згідно висновку експерта №02-01/830 від 10.09.2024 відносяться до категорії легких.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.09.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому продовжено, останній раз ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2024 - до 27.02.2025 включно.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 21.02.2025 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту, що діє в нічний час доби, до 21.04.2025.

Клопотання обґрунтоване тим, що причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджена зібраними у кримінальному провадженні доказами, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, йому може бути призначене покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років, а це може стати підставою та мотивом для його ухилення від суду. Перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може чинити спроби незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які судом не допитані, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, щоб зменшити або взагалі уникнути відповідальності за вчинений злочин для себе або сина, ОСОБА_4 , а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі, що підтверджується вимогою про судимості, що на даний час погашені, але вказана інформація може бути використана для доказування схильності обвинуваченого до протиправної поведінки. За таких обставин домашній арешт, що діє виключно в нічний час доби, є необхідним та достатнім запобіжним заходом, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник, позицію якого підтримав обвинувачений, а також захисники та решта обвинувачених, проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Зазначив, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, нічим не доведені, а обвинувачений, щодо якого тривалий час діє запобіжний захід, своєю поведінкою довів, що не має наміру ухилятися від виконання процесуальних обов`язків. Протягом дії запобіжного заходу працівниками правоохоронних органів не встановлено будь-яких порушень умов обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу, відсутні і скарги односельчан, сусідів, інших осіб на поведінку ОСОБА_5 . За таких обставин запобіжний захід не може розглядатися навіть як превентивна міра. Відомості про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності в минулому, не можуть бути прийняті до уваги в даному кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений в силу прямої вказівки ст. 89 КК України вважається несудимим. Просив змінити обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід на особисте зобов`язання, якого буде цілком достатньо, зважаючи на настання періоду польових робіт в сільському господарстві. Крім того, в обвинуваченого погіршився стан здоров`я, що пов`язано із артеріальним тиском, умови запобіжного заходу перешкоджають ОСОБА_5 отримувати належні медичну допомогу та лікування.

Розглянувши заявлені клопотання, дослідивши подані сторонами кримінального провадження письмові докази виключно в межах, необхідних для вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одними із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб. Санкцією частини статті передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Сторона обвинувачення обґрунтовувала клопотання вагомістю зібраних доказів, що підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень суд, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для продовження строку дії застосованого відносно нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, перелік яких наведений у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, серед яких показання потерпілого та свідків, результати впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_10 проведеного за фотознімками, слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 висновки судово-медичного експерта, а також показання технічних приладів фіксації.

Вказані докази у їх сукупності є достатньо вагомими та дають підстави для висновку, що ОСОБА_5 могло бути вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для позбавлення особистої свободи, проте, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Оцінюючи даний ризик щодо ОСОБА_5 , суд звертає увагу на наявність в нього достатньо міцних соціальних зв`язків, що, однак, не може виключити ризику ухилення його від суду з огляду на притягнення його та двох його синів, ОСОБА_4 та ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності, а також повідомлені обвинуваченим в одному із минулих засідань відомості про смерть батька, якому він надавав утримання та догляд. Обвинувачений ОСОБА_5 як колишній військовослужбовець, має достатньо матеріальних засобів для переїзду або зміни місця проживання. Вказані обставини в сукупності, зважаючи на вік обвинуваченого ОСОБА_5 та стан його здоров`я, свідчать, що ризик його ухилення від суду на даний час не виключений, а соціальні зв`язки є менш міцними, ніж було встановлено при продовженні запобіжного заходу в лютому 2025 року.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

В силу вимог ст. 290 КПК України, сторона захисту, у тому числі обвинувачений, отримали доступ до матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_5 обізнаний про перелік свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, їх особисті дані. При цьому приймається до уваги, що на даний час в справі здійснюється підготовче провадження, а підготовче судове засідання неодноразово переносилося саме за клопотанням сторони захисту, документи на підтвердження поважних причин, що перешкоджали захисникові брати участь у судових засіданнях навіть у режимі відеоконференції, суду не надані. Відтак судом дослідження доказів, в тому числі і допити потерпілого, свідків не здійснено.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення разом зі своїм сином, існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання потерпілого та свідків щодо обставин вчинення злочину мають важливе значення для кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище обох обвинувачених, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для покращення правового становища свого, а також ОСОБА_4 .

Таким чином, ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Водночас, суд критично відноситься до доводів сторони обвинувачення про факти притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності в минулому.

Хоча такі відомості наведені прокурором для надання додаткової характеристики особи обвинуваченого, а саме його схильності до протиправної поведінки, однак не можуть бути прийняті до уваги судом відповідно до положень ст. 89 КК України.

Відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.09.2018 в справі №647/1831/15-к, припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Інших обставин, які б вказували на існування у поведінці обвинуваченого ОСОБА_5 ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не наведено, у зв`язку із чим даний ризик не доведений.

Судом також враховуються обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, розлучений, не працює, є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, відтак, з метою уникнення ризиків, встановлених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, стороною обвинувачення доведено обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Водночас суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних документів, які б підтверджували незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, такі відомості на даний час існують лише у вигляді усного повідомлення від обвинуваченого. Умови застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу передбачають виключення, пов`язані з необхідністю отримання медичної допомоги, в тому числі стаціонарного лікування, а також рятування життя та здоров`я за обставин, пов`язаних з загрозами, що існують під час воєнного стану. Відтак застосований до обвинуваченого запобіжний захід не є надмірним, його дія є доцільною та цілком достатньою для даної стадії кримінального провадження.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 193, 194, 199, 309, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити строк дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді домашнього арешту на два місяці - до 18.06.2025 включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відмовити.

Заборонити ОСОБА_5 протягом строку дії цієї ухвали залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний час доби (з 22-00 год до 06-00 год), без дозволу прокурора або суду, за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану, а також необхідності прибуття за викликом прокурора, суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 у період строку дії запобіжного заходу такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, слідчого судді, суду;

2) повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання/роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

4) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання до відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області та негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_5 , повідомити про це прокурора та суд.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, за адресою якого виконується відповідний запобіжний захід, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Повний текст ухвали складений 22.04.2025.

Головуючий ОСОБА_1