ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/553/25 Справа № 205/3615/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_8 (приймає

участь в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000177 за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що згідно із вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, є нетяжким злочином, що свідчить про можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Водночас, зазначений злочин передбачений розділом XI КК України «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту» має двооб`єктний склад, а саме: основним безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов`язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16.02.2021, з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Цим же законом внесені зміни до ст. 45-48, 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, примиренням винного з потерпілим, з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року затверджено угоду про примирення, укладену 29.07.2024 року між потерпілою ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_10 , та ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України до основного покарання призначено покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 07.04.2021 року о 17.35 годин, водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Хюндай-І10», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , рухався в Новокодацькому районі міста Дніпра по вулиці Моніторній збоку провулку Парусного в напрямку вулиці Метробудівської. Під час руху ОСОБА_10 , знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, на перехресті з вулицею Метробудівською при виконанні маневру - повороту ліворуч на вулицю Метробудівську, при зеленому сигналі основного світлофора, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_13 , яка перетинала проїзну частину вулиці Метробудівської по регульованому пішохідному переходу, на зелений сигнал світлофора, зліва направо за напрямком його руху, на яку він повертає, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Хюндай-І10», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.9 «а» та 16.2 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

п. 2.9 «а» - «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 16.2 - «на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку», невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та вважав, що вказаний вирок може бути ним оскаржений, прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого, захисника та представника цивільного позивача, які вважали, що вирок не може бути оскаржений прокурором, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку, зокрема прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Згідно із вимогами ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.07.2023 року (справа № 302/211/23) з урахуванням висновку, зробленого Верховним Судом у постанові від 13.11.2018 року (справа № 367/3872/17), положення п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України та ч. 4 ст. 399 КПК України чітко регламентують питання спеціальних підстав для оскарження прокурором вироку за угодою про примирення, а також підстав та порядку відмови у відкритті провадження апеляційним судом.

Як вбачається з вироку, що оскаржується, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, а тому перешкод для укладення угоди про примирення між обвинуваченим і потерпілим не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 394 КПК України вирок суду на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів із підстав, які чітко визначені у вказаній статті.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурора, ним оскаржується вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року, яким затверджено угоду про примирення від 29.07.2024 року, укладену між потерпілою ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_10 з підстав неможливості затвердження угоди про примирення в цій категорії справ.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 15.02.2021 року (справа № 395/773/18) зроблено висновок про те, що повноваження прокурора під час оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим обмежені приписами п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, згідно із якими такі вироки можуть бути оскаржені прокурором лише у зв`язку з порушенням вимог ч. 3 ст. 469 КПК України під час укладення угоди, і не підлягають розширенню.

З апеляційної скарги прокурора вбачається, що він не оскаржує вирок суду, яким затверджено угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим, з підстав, передбачених п.3 ч.3 ст.394 КПК України.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний вирок щодо ОСОБА_10 апеляційному оскарженню прокурором не підлягає.

Якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Зазначене узгоджується із правовими позиціями викладеними в ухвалі Верховного Суду від 19.03.2018 року (справа № 439/1271/17) в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 року (справа № 180/210/17) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року (справа № 738/1482/16-к).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора у цьому провадженні не може бути предметом розгляду апеляційним судом, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 394, 405, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4