Справа № 461/9515/24
Провадження № 1-в/461/299/24
УХВАЛА

04.12.2024 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника засудженого ОСОБА_4 ,

представника ЛУВП (№19) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові подання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» та голови спостережної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про звільнення від подальшого відбування покарання засудженого,

встановив:

виконуючий обов`язки начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» ОСОБА_6 та голова спостережної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_7 звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покликаючись на те, що засуджений відбув більше 2/3 призначеного покарання, своєю сумлінною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Представник державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» в судовому засіданні подання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор проти задоволення подання заперечив, зазначивши, що наявні у матеріалах особової справи та подання дані не доводять повне виправлення засудженого. Крім того, прокурор просив врахувати категорію злочину за який засуджений ОСОБА_8 , а також те, що при призначенні йому покарання суд застосував положення ст. 69 КК України.

Засуджений подав заяву про слухання справи за його відсутності.

Захисник засудженого у судовому засіданні подання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив суд ухвалити рішення про його задоволення.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши подання та долучені до нього документи, матеріали особової справи на засудженого, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 81 КК України, особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м'яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.01.2024 року за ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі. Початок строку відбування покарання - 28.03.2024 року. Кінець строку - 25.03.2025 року.

На день розгляду справи засуджений відбув 8 місяців 7 днів призначеного покарання. До закінчення відбуття строку покарання залишилось 3 місяці 21 день.

Також встановлено, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до ОСОБА_8 з 25.11.2024.

Як вбачається з дослідженої судом особової справи та характеристики на засудженого, останній порушень режиму відбуття покарання не допускав, стягнень не має, 07.10.2024 за сумлінну поведінку та добросовісне ставлення до праці адміністрацією установи виконання покарань йому оголошено подяку.

Разом з тим, оцінюючи можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд виходить з наступних доводів та міркувань.

Вчинений ОСОБА_8 злочин має підвищену суспільну та національну небезпеку, безпосереднім об`єктом якого є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі, а відкрита відмова виконати наказ начальника, що мала місце у даному випадку, є найбільш зухвалою формою непокори, яка в умовах ведення бойових дій унеможливлює виконання бойових завдань та підриває боєздатність військового підрозділу. При цьому, не можна не відзначити, що місцевим судом при призначенні ОСОБА_8 покарання були застосовані положення ч. 1 ст. 69 КК України та замість покарання визначеного санкцією ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

В Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, а оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності й недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина. Відсутність адекватної реакції держави на відмову виконати наказ в умовах воєнного стану може призвести до підриву боєготовності та боєздатності підрозділів ЗСУ. Цей злочин порушує закріплений у військових статутах порядок керування військами, який встановлюється з метою забезпечення їх постійної бойової готовності, перешкоджає нормальному виконанню військовими частинами та підрозділами покладених на них завдань.

Положення ст. 81 КК України застосовуються з урахуванням мети покарання, а тому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану не лише не запобігатиме вчиненню нових злочинів іншими особами, а може створити у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів. Це може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим. У даному випадку суду надано відомості про наявність у засудженого одного заохочення та позитивну характеристику.

Натомість наведені обставини самі по собі не доводять повне виправлення засудженого, а лише свідчить про те, що на даному етапі відбування покарання є відомості про те, що застосований до ОСОБА_8 захід може досягнути ключової мети - повного виправлення засудженого.

Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час відбування покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65 КК України мету призначення покарання і може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому, а тому до вирішення та розгляду зазначеного питання не можна ставитись формально.

Суд виходить з того, що згідно приписів ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, дослідивши матеріали справи, особову справу та характеристику засудженого, заслухавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що в ході розгляду подання не встановлено належних законних підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст.74, 81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України,

постановив:

У задоволенні подання відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Львівської області, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1