Номер провадження:1-кс/521/3972/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2024 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одеса скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого,
Ухвалою від 26.12.2024 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого на 30.12.2024 року о 09:30 годин.
ОСОБА_3 надав до суду заяву, відповідно до змісту якої просив розгляд скарги здійснити за його відсутності.
Представник ВП №1 ОРУП № 1 ГУНП України в Одеській області, повідомлений належним чином про час та місце розгляду скарги, до судового засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду скарги, надавши суду копію постанови від 25.12.2024 року про часткове задоволення клопотання ОСОБА_3 та копію відповіді від 26.12.2024 року.
Відповідно до вимог ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає серед іншого у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Частиною першою ст.55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Разом з тим у частині 5 даної статті визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
При цьому очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному окремому випадку, виходячи з обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Станом на час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що слідчим ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області за клопотанням ОСОБА_3 від 23.12.2024 року за №4-1520 прийняте процесуальне рішення відповідно до вимог ст.220 КПК України, слідчий частково задовольнив клопотання скаржника постановою від 25.12.2024 року, у якій відмовив скаржнику у визнанні його потерпілим та надав скаржнику витяг з ЄРДР, які згідно відповіді від 26.12 .2024 року були направлені скаржнику.
У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законодавцем встановлена відповідна процесуальна форма рішення, яке виноситься за результатом розгляду клопотання.
Слідчій суддя зобов`язаний здійснювати належний контроль за дотриманням гарантій, встановлених нормативно-правовим актом, метою якого є захист осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.
Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках передбачених цим кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Отже слідчий, у даному випадку, був зобов`язаний розглянути клопотання в порядку та строк визначений ст.220 КПК України, та у випадку повного або часткового відмови у задоволенні клопотання винести вмотивовану постанову, копію якої вручити заявнику.
Такми чином слідчим суддею встановлено, що на час ролзгляду скарги слідчим здійснено всі необхідні та своєчачсні дії щодо розгляду клопотання скаржинка у вигляді постанови.
Що стосується вимог скарги про зобов`ячзання слідчого визнати скаржника потерпілим, то слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Вимогами ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Відповідно до вимог ст.223 КПК України рішення про проведення слідчих (розшукових) дій приймається слідчим, прокурором.
Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий, дізнавач або прокурор, вчинити процесуальні дії, розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.
Отже, з огляду на викладені положення кримінального процесуального закону, слідчий суддя не наділений повноваженнями надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у кримінальному провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, чи прийняття процесуальних рішень, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п.18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).
Вимоги скарги в частині зобов`язання слідчого задовольнити клопотання та визнати його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні, задоволенню не підлягають, оскільки слідчий суддя не наділений повноваженнями давати вказівки слідчому щодо прийняття ним конкретних рішень по суті заявленого клопотання з наведених вище підстав.
Керуючись ст. 303, 304, 305, 309 КПК України, слідчий суддя -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1