Провадження № 1-кс/638/9/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000794 від 11.06.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною четвертою статті 297 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2025 слідчий відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування клопотання посилається на те, що 27.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною четвертою статті 297 КК України, однак підозрюваний ухиляється від явки до від явки до відділення №2 СВ Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області та теперішнє місце його перебування невідоме, що перешкоджає проведенню слідчих дій у кримінальному провадженні за №0000794 від 11.06.2024. Постановою від 28.12.2024 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.01.2025 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали 6 місяців, тобто до 02.07.2025.

Ухвалою від 02.01.2025 зупинено судове провадження з розгляду клопотання слідчого відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за № 0000794 від 11.06.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , до затримання та доставлення підозрюваного до слідчого судді або до закінчення терміну дії ухвали від 02.01.2025 про надання дозволу на його затримання.

21.01.2025, на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.01.2025 про надання дозволу на затримання ОСОБА_4 , останнього затримано співробітниками Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області, і 21.01.2025 поновлено судове провадження з розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

Розгляд клопотання призначено на 21.01.2025 о 16 год. 00 хв.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Підозрюваний та захисник заперечували проти клопотання та просили застосувати менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації (співпадає з місцем проживання): АДРЕСА_1 . Захисник зазначив, що ризики, визначені частиною першою статті 171 КПК України, на які посилається прокурор, необґрунтовані. Підозрюваний у судовому засіданні зазначив, що живе на заощаджене з попередніх заробітків.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, встановлено, що у період часу з 01.05.2024 по 12.05.2024, точну дату та час не встановлено, ОСОБА_4 , маючи умисел на вчинення наруги над могилою померлих осіб, а саме свого дідуся ОСОБА_7 , роки життя 11.08.1935- 06.06.2011, своєї бабусі ОСОБА_8 , роки життя 17.07.1937-05.11.2015 та своєї прабабусі ОСОБА_9 , роки життя 03.02.1901-06.07.2000, прийшов на територію кладовища, розташованого по вул. Маріупольська, м. Барвінкове, Ізюмського району Харківської області, де, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих та їх місць поховання, діючи умисно, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загально прийняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, демонструючи зверхнє ставлення до принципів суспільної моралі, за допомогою фізичної сили рук повалив намогильні стели на місці поховання померлих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , після чого, використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину лопату, здійснивши наругу над могилою померлих, яка відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», полягає у самовільному пошкодженні надмогильної споруди та розкопуванні могил ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , чим осквернив пам`ять померлих та спричинив моральні страждання близьким. Також, 10.06.2024 у вечірній час, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на наругу над тілом (останками) померлого ОСОБА_7 , роки життя 11.08.1935-06.06.2011, ОСОБА_4 на мотоциклі Днепр-11 д.н.з. НОМЕР_1 , приїхав на кладовище, розташоване по вул. Маріупольська м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області, де, підійшовши до розкопаних раніше ним могил, дістав труну померлого ОСОБА_7 . Далі на вищевказаному мотоциклі перевіз труну з тілом (останками) ОСОБА_7 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином незаконно заволодів тілом померлого.

Прокурор у клопотанні зазначає, що своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене частиною четвертою статті 297 КК України, тобто наругу над могилами та незаконне заволодіння тілом (останками) померлого, що спричинило тяжкі наслідки.

Під тяжкими наслідками, завданими злочином в наведеній статті розуміються ті суспільно небезпечні зміни в об`єкті кримінально-правової охорони, які викликані вчиненням злочину, але виходять за межі його складу. З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження тяжкими наслідками можуть, зокрема, визнаватися смерть однієї чи декількох осіб, значна шкода здоров`ю людей, майнова шкода у великому чи особливо великому розмірах тощо (постанова Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №566/606/15-к).

Разом із тим, у чому конкретно полягають тяжкі наслідки у цьому кримінальному провадженні, у клопотанні не зазначено.

З наданих матеріалів також вбачається, що ухвалою Барвінківського районного суду в Харківській області від 11.03.2014 відносно ОСОБА_4 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню за вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 15, частиною другою статті 194, частиною третьою статті 15, частиною першою статті 263, частиною другою статті 263-1 КК України. Згідно із ухвалою Харківського районного суду м. Харкова від 01.08.2018 примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_4 припинено.

27.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною четвертою статті 297 КК України.

Слідчий зазначає у клопотанні про те, що ризики, визначені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, обґрунтовані та наявні, оскільки:

-перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що ним вчинено особливо тяжкий злочин, за який законом передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від слідства та суду на території України, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України (пункту 1 частини першої статті 177 КПК України);

-причетність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується у тому числі і показами свідків, і, перебуваючи на волі, останній буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Враховуючи обставини кримінального провадження, за яких підозрюваний ОСОБА_4 фактично мешкав у м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області, може мати інформацію щодо фактичного місця мешкання та місця перебування свідків та їх родичів, що дає можливість останньому застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив метою зміни показань у подальшому на свою користь. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування свідки вже були допитані, однак суд відповідно до статтей 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо (пункт 3 частини першої статті 177 КПК України);

-останній перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом F-20.0 (шизофренія), а тому, на думку слідчого, наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 схильний до вчинення інших кримінальних правопорушень (пункт 5 частини першої статті 177 КПК України).

Згідно із статтею 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами частини п`ятої статті 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

З усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Тобто суд зобов`язаний з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити інкримінований йому злочин, передбачений частиною четвертою статті 186 КК України. При цьому, варто зазначити, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Обгрунтованість повідомленої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події- кладовища, розташованого по вул. Маріупольська м. Барвінкове, в якому було оглянуто пошкоджені могили; протоколом огляду місця події- домоволодіння АДРЕСА_1 , під час якого було оглянуто та вилучено обвуглені рештки кісток людини; протоколом допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 19.07.2024, від 19.07.2024, від 19.07.2024, від 19.07.2024 та від 31.07.2024, відповідно, висновком судово-медичної експертизи № 12-17/172Брт/24, копією лікарського свідоцтва про смерть № 48 від 06.06.2011, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_16 від 30.07.2024.

Надаючи оцінку наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, наявністю яких обґрунтоване клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає зазначає про таке.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Becciev v.Moldova» (Бекчієв проти Молдови), пункт 59).

Європейський суд з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Зазначеному відповідають положення ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали та обставини вчинення злочину, суд вважає, що на етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Зазначеному відповідають положення ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Разом із цим, слідчим не доведено ризик вчинення інших кримінальних правопорушень та можливість здійснювати незаконний вплив на свідків та їх родичів.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, слідчий суддя зазначає, що слідчий на підтвердження існування цього ризику посилається фактично тільки на те, що ОСОБА_4 перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом F-20.0 (шизофренія). При цьому, ухвалою Харківського районного суду м. Харкова від 01.08.2018 примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_4 припинено, тобто понад шість років до моменту розгляду цього клопотання, і доказів вчинення ОСОБА_17 інших кримінальних правопорушень/правопорушень у цей період слідчим не надано.

При цьому, слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності (пункт 3 частини другої статті 242 КПК України), такого не заявлено.

Щодо ризику можливості здійснення незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків та їх родичів, слідчий суддя зазначає, що кримінальне правопорушення (злочин), яке інкримінується ОСОБА_4 вчинено у період часу з 01.05.2024 по 12.05.2024, 11.06.2024, допит свідків здійснено 19.07.2024 та 31.07.2024, потерпілої - 30.07.2024, повідомлення про підозру ОСОБА_4 вручено 27.11.2024, і обґрунтування та доказів того, що незаконний вплив може бути вчинений на останніх саме у період, зазначений у клопотанні, слідчим не зазначено.

Враховуючи наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання, суд вважає за можливе застосувати до нього запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, який, на думку суду, зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків та запобігти настанню ризиків, передбачених пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Враховуючи існування вищезазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у злочині, у вчиненні якого підозрюється; враховуючи особу підозрюваного, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає для нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням обрання запобіжного заходу, що не пов`язаний з тримання під вартою, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із зазначеного місця без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчий суддя наголошує, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати місце реєстрації (співпадає з місцем проживання): АДРЕСА_1 , строком на 30 діб до 9 години 00 хвилин 19.02.2025.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із зазначеного місця без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 22.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1