Провадження № 1-кп/643/230/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006408 від 19.11.2018, № 0002676 від 30.07.2023, № 000218 від 17.01.2024, № 0000835 від 28.02.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 10.09.2002 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70,75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 19.08.2003 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 04.07.2006 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 3 років позбавлення волі; 25.06.2009 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 2 років позбавлення волі; 24.10.2012 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки; 25.08.2015 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 22.02.2016 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, 25.10.2017 звільнений на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію», 17.08.2021 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 17.11.2023 за відбуттям строку покарання.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України

ВСТАНОВИВ

1. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_6 18.11.2018 приблизно о 15-00 год., точний час не встановлений, знаходячись за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 63, діючи за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, звернувся до ОСОБА_9 з вимогою надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка, не маючи в подальшому на меті повернути вказане майно власнику, на що ОСОБА_9 , помиляючись в дійсних намірах ОСОБА_6 , добровільно надав для здійснення дзвінка свій мобільний телефон ТМ «Huawei» модель «Y6», сподіваючись на подальше його повернення.

Далі ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на протиправне заволодіння чужим майном ОСОБА_9 , та фактично бажаючи отримати можливість розпорядитись наявним у нього мобільним телефоном, почав відходити від ОСОБА_9 для того, щоб зникнути з місця злочину із його майном.

У свою чергу ОСОБА_9 , помітивши, що ОСОБА_6 відходить від нього та не має на меті повернути його власний мобільний телефон, усвідомлюючи, що відносно нього вчиняються протиправні дії, почав висловлювати законні прохання про повернення його мобільного телефону.

ОСОБА_6 , суб`єктивно усвідомлюючи, що його злочинний задум відносно заволодіння майном ОСОБА_9 став очевидним для останнього, не реагуючи на вимоги ОСОБА_9 повернути його телефон, зник у невідомому напрямку, остаточно звернувши на свою користь мобільний телефон ТМ «Huawei» модель «Y6», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 27241 від 10.01.2019 складає 3999,00 грн., разом із стартовим пакетом мобільного зв`язку оператора «Київстар», який не представляє матеріальної цінності для потерпілого, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3999,00 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

2. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_6 27.07.2023 приблизно о 16-00 год., знаходячись в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_3 , побачив ОСОБА_10 та раніше не знайомого йому ОСОБА_11 , який лежав на землі та попрохав ОСОБА_6 допомогти йому дійти до вищевказаного будинку. ОСОБА_6 підійшов до останнього та в ході бесіди побачив, що ОСОБА_11 поклав у свою сумку мобільний телефон Apple Iphone 12 Pro. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 допомогли ОСОБА_11 піднятися та почали йти до будинку. В цей час ОСОБА_6 , тримаючи ОСОБА_11 під ліву руку, де знаходилась сумка потерпілого, приблизно о 16-05 год. за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 42, в період дії воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 з 20 травня 2023 року строком на 90 діб, реалізуючи свій злочинний прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, непомітно для ОСОБА_11 та ОСОБА_10 шляхом вільного доступу дістав із сумки ОСОБА_11 мобільний телефон Apple Iphone 12 Pro вартістю 17211,15 грн., який належить потерпілому ОСОБА_11 та, скориставшись тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не помічають його дії, поклав його у кишеню своїх штанів.

Після цього ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 17211,15 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

3. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 28.02.2024 приблизно о 11-00 год., у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, перебували в кафе «Козачок», що розташоване біля будинку 96/153 по пр. Ювілейному в м. Харкові, де за сусіднім столиком побачили потерпілого ОСОБА_12 . В цей час у них виник спільний злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 для обрання найбільш сприятливих умов для вчинення злочину вийшли з кафе та чекали, коли вийде потерпілий.

В подальшому з кафе вийшов ОСОБА_12 та направився у бік будинку 96/153 по пр. Ювілейному в м. Харкові. Побачивши потерпілого, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 попрямували за ним. Реалізуючи свій спільний злочинний прямий умисел та обравши найбільш сприятливий для вчинення злочину момент, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_6 , виконуючи свою частину спільного злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, дістав з кишені своєї куртки газовий балончик, після чого вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, який виразився у використанні заздалегідь підготовленого спеціального засобу - газового балончику сльозоточивої та дратівливої дії, а саме розпилив зазначений газ в обличчя потерпілого ОСОБА_12 , спричинивши опік кон`юктиви та рогівки лівого та правого ока, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, тим самим подолавши волю потерпілого до будь-якого опору.

В цей час ОСОБА_5 , виконуючи свою частину спільного злочинного умислу, направленого на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), повторно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, скориставшись безпорадним станом потерпілого, заліз у ліву кишеню штанів, одягнутих на ОСОБА_13 , та витягнув блокнот, перевіривши вміст якого виявив гроші в сумі 100,00 грн., після чого разом з ОСОБА_6 покинули місце вчинення злочину, таким чином заволоділи майном потерпілого та в подальшому розпорядились викраденим на власний розсуд.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

4. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 15.01.2024 приблизно о 09-55 год., більш точного часу не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, перебуваючи в салоні трамваю № 6, проїжджаючи по території Салтівського району м. Харкова в напрямку майдану Захисників України в м. Харкові, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_14 . В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_5 , діючи за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до потерпілого ОСОБА_14 та, діючи повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав із правої кишені куртки потерпілого ОСОБА_14 належний йому мобільний телефон ТМ TECNO моделі KG5J RAM: 2 GB ROM: 64 GB, кольору MAGNET BLACK IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 3219,20 грн. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 3219,20 грн.

ОСОБА_5 15.01.2024 приблизно о 20-00 год., більш точного часу не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, перебуваючи в салоні маршрутного автобусу № 204, проїжджаючи по території Салтівського району м. Харкова від пр.-т Тракторобудівників, 59/56 в напрямку перехрестя пр.-т Тракторобудівників та вул. Валентинівської, побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_15 . В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_5 , діючи за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до ОСОБА_15 та, діючи повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав з кишені куртки ОСОБА_15 належний її матері ОСОБА_16 мобільний телефон ТМ Iphone 14 Pro Deep Purple 128 GB IMEI: НОМЕР_3 , вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 32536,70 грн. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на суму 32536,70 грн.

ОСОБА_5 22.01.2024 приблизно о 14-00 год., більш точного часу не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, перебуваючи в салоні маршрутного автобусу № 170, проїжджаючи по території Салтівського району м. Харкова від вул. Гвардійців Широнінців, 22 в напрямку вул. Джерельна, побачив раніше незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_17 . В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_5 , діючи за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до ОСОБА_17 та, діючи повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав з кишені сумки через плече ОСОБА_17 належний його матері ОСОБА_18 мобільний телефон ТМ «Redmi Note 12S Onyx Black 8 GB RAM 256GB ROM IMEI 1: НОМЕР_4 IMEI 2: НОМЕР_5 , вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 7335,90 грн. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_18 матеріальну шкоду на суму 7335,90 грн.

ОСОБА_5 22.01.2024 приблизно о 15-00 год., більш точного часу не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, перебуваючи в салоні трамваю № 8, проїжджаючи по території Салтівського району м. Харкова від вул. Академіка Павлова, 44-Б в напрямку пр.-ту Ювілейного, 96, побачив раніше незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_19 . В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_5 , діючи за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до ОСОБА_19 та, діючи повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав з кишені сумки через плече ОСОБА_19 належний його бабусі ОСОБА_20 мобільний телефон ТМ «Redmi Note 12 PRO Glacier Blue 8 GB Ram 256 GB ROM» IMEI-1 : НОМЕР_6 , IMEI-2 : НОМЕР_7 , вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 9370,80 грн. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_20 матеріальну шкоду на суму 9370,80 грн.

ОСОБА_5 01.02.2024 приблизно о 13-15 год., більш точного часу не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, перебуваючи в салоні трамваю № 8, проїжджаючи по території Салтівського району м. Харкова від вул. Академіка Павлова, 44-Б в напрямку вул. Ахієзерів, 4-А, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_21 . В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_5 , діючи за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до ОСОБА_21 та, діючи повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав з правої кишені куртки належний їй мобільний телефон ТМ «Redmi 9A Glacial Blue 2 GB RAM 32 GB ROM IMEI-1: НОМЕР_8 , IMEI-2: НОМЕР_9 , вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 3427,20 грн. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_21 матеріальну шкоду на суму 3427,20 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 за вказаними вище епізодами суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

5. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 08.02.2024 приблизно о 13-50 год., більш точного часу не встановлено, перебуваючи в салоні трамваю № 8, проїжджаючи по території Салтівського району м. Харкова в напрямку вул. Академіка Павлова в м. Харкові, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_22 . В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на викрадення, привласнення офіційного документу. ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на викрадення, привласнення офіційного документу, із корисних спонукань, таємно, з метою подальшого використання в особистих цілях для власного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до ОСОБА_22 та викрав з кишені сумки належний їй гаманець, всередині якого знаходились платіжні картки АТ КБ «ПриватБанк» для виплат № НОМЕР_10 та юніорська № НОМЕР_11 , держателем яких є потерпіла ОСОБА_22 та, усвідомлюючи, що дані картки є офіційними документами відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000, привласнив їх собі з метою подальшого використання у злочинних цілях, а саме: заволодіння грошовими коштами.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення, привласнення офіційного документу.

6. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 08.02.2024 приблизно о 13-50 год., більш точного часу не встановлено, перебуваючи в салоні трамваю № 8, проїжджаючи по території Салтівського району м. Харкова в напрямку вул. Академіка Павлова в м. Харкові, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_22 . В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом. ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом, із корисних спонукань, таємно, з метою подальшого використання в особистих цілях для власного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до ОСОБА_22 та викрав з кишені сумки належний їй гаманець, всередині якого знаходились паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія № НОМЕР_12 , виданий органом № 6323, тим самим незаконно заволодів та привласнив паспорт з метою подальшого використання, оскільки його втрата істотно ускладнює реалізацію потерпілою своїх прав, та залишив місце вчинення правопорушення.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

7. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, а також розмір та вартість викраденого майна. Підтвердив вчинення ним вищезазначених кримінальних правопорушень за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, а також розмір та вартість викраденого майна. Підтвердив вчинення ним вищезазначених кримінальних правопорушень за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілі викликались до суду належним чином, в судові засідання не з`явились. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ОСОБА_21 , ОСОБА_18 надали заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинувачених та участь у кримінальному провадженні їх захисників, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинувачених від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченими своєї вини, неоспорення ними фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченими вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів, що характеризують їх особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

8. Призначення покарання

Дані про особу обвинувачених

ОСОБА_5 не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.

ОСОБА_6 не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

В судовому засіданні стороною обвинувачення було зазначено, що в ході досудового розслідування з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали місце щире каяття, а також активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України також визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 556/588/18 зазначено на неможливості визнання судом в якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, таких, які не зазначені в обвинувальному акті (у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення або в переліку обставин, що обтяжують покарання).

Ураховуючи наведене, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд на підставі п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд також на підставі п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК недопускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 511/37/16-к).

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Мотиви призначення покарання

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання по кожному з епізодів кримінально-протиправної діяльності, і призначає покарання у межах санкції статей, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання по кожному з епізодів кримінально-протиправної діяльності, і призначає покарання у межах санкції статей, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення.

При призначенні обвинуваченим покарання за ч. 4 ст. 187 КК України суд також враховує позицію потерпілого, який в письмовій заяві зазначив, що матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не має.

Остаточне покарання ОСОБА_5 суд визначає на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

Кримінальні правопорушення, передбачені за ч. 1 ст. 186 та ч. 4 ст. 185 КК України, вчинені ОСОБА_6 до постановлення попереднього вироку Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2023. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, вчинене ним після постановлення попереднього вироку.

Ураховуючи наведене, остаточне покарання ОСОБА_6 призначається згідно із алгоритмом, визначеним у вказаній вище постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 511/37/16-к.

Згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 05.02.2019 до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 05.02.2019.

Як вбачається з копії ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 01.06.2022, ОСОБА_6 згідно з вказаною ухвалою негайно звільнений з-під варти, запобіжний захід відносно нього змінений на особисте зобов`язання.

Сторона захисту та сторона обвинувачення в судовому засіданні підтвердили, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 перебував від вартою з 05.02.2019 по 01.06.2022.

В подальшому відносно ОСОБА_6 знову був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 09.04.2024 - на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 09.04.2024.

ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що перебуває під вартою з 09.04.2024.

Ураховуючи наведене, суд відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення у період з 05.02.2019 по 01.06.2022, а також починаючи з 09.04.2024, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 28.02.2024, ОСОБА_5 затриманий 28.02.2024. В подальшому ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 01.03.2024 відносно ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив, що затриманий 28.02.2024.

Ураховуючи наведене, суд відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 28.02.2024 року, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Прокурор просила залишити без змін запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, обрані відносно обвинувачених.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно з даним вироком визнаються винними у вчиненні значної кількості кримінальних правопорушень, в тому числі в особливо тяжкому насильницькому корисливому злочині, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинувачених через тиск тягаря відбування покарання, а також ризику вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачених залишити обраний раніше, а саме тримання під вартою.

Щодо цивільних позовів

Потерпілим ОСОБА_11 пред`явлений цивільний позов до ОСОБА_6 .

Потерпілими ОСОБА_14 , ОСОБА_20 пред`явлені цивільні позови до ОСОБА_5 .

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожний окремо, пред`явлені до них цивільні позови визнали в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що визнання обвинуваченими цивільних позовів не суперечить закону та засадам диспозитивності кримінального судочинства, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання обвинуваченими цивільних позовів та задовольнити вказані позови в повному обсязі.

Щодо інших питань

Питання про процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, суд вирішує у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, згідно з якою вказані витрати стягуються з обвинуваченого на користь держави.

За епізодом кримінально-протиправної діяльності, у вчиненні якого визнається винним ОСОБА_6 , проведена судова експертиза № 27241 вартістю 715,00 грн.,

За епізодами кримінально-протиправної діяльності, у вчиненні яких визнається винним ОСОБА_5 , проведені судові експертизи № 2761 вартістю 3029,12 грн., № 1332 вартістю 1893,20 грн., № 1331 вартістю 1893,20 грн., № 1330 вартістю 1893,20 грн., № 1125 вартістю 2271,84 грн., всього на загальну суму 10980,56 грн.

Крім того, у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 187 КК України проведена експертиза № 1986 вартістю 9087,36 грн.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 555/551/17, у разі визнання винуватими у вчиненні кримінального правопорушення двох обвинувачених, витрати на залучення експерта стягуються з них в рівних частках.

Ураховуючи, що винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, визнані обидва обвинувачених, витрати на проведення вказаної експертизи суд стягує з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках, по 4543,68 грн. з кожного.

Таким чином, з ОСОБА_5 суд стягує на користь держави витрати на проведення судових експертиз в загальному розмірі 15524,24 грн.

З ОСОБА_6 суд стягує на користь держави витрати на проведення судових експертиз в загальному розмірі 5258,68 грн.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Оскільки газовий балончик «Перець 4» був використаний як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, суд на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосовує до нього спеціальну конфіскацію.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання:

- за 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років;

- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна, крім майна, що не підлягає конфіскації згідно із законодавством України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна, крім майна, що не підлягає конфіскації згідно із законодавством України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дати набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , починаючи з 28.02.2024 року і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вказаних вище кримінальних правопорушень та кримінального правопорушення, за яке ОСОБА_6 засуджений згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2023, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна, крім майна, що не підлягає конфіскації згідно із законодавством України.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_6 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2023, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) місяць, та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 1 (один) місяць з конфіскацією всього належного йому майна, крім майна, що не підлягає конфіскації згідно із законодавством України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дати набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у період з 05.02.2019 року по 01.06.2022 року, а також починаючи з 09.04.2024 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 17211 гривень 15 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_14 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_14 грошові кошти в розмірі 3219 гривень 20 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_20 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_20 грошові кошти в розмірі 9370 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 15524 гривні 24 копійки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 5258 гривень 68 копійок.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2024 року на мобільний телефон «Redmi 9A Glacial Blue», який належить ОСОБА_21 .

Речовий доказ, а саме мобільний телефон «Redmi 9A Glacial Blue», переданий на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області повернути законному володільцю ОСОБА_21 .

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2024 року на мобільний телефон «Redmi Note 12S», який належить ОСОБА_18 .

Речовий доказ, а саме мобільний телефон «Redmi Note 12S», переданий на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області повернути законному володільцю ОСОБА_18 .

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 року на наступне майно: одну купюру номіналом 100 грн. № АВ 2817253, сувенірні 200 грн., штани сірого кольору, куртку темно-синього кольору, газовий балончик «Перець 4».

Речові докази, а саме грошові кошти у виді однієї купюри номіналом 100 грн. № АВ 2817253, сувенірні 200 грн., які зберігаються в матеріалах досудового розслідування повернути законному володільцю ОСОБА_12 .

Речові докази, а саме штани сірого кольору, куртку темно-синього кольору, передані на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області повернути законному володільцю ОСОБА_5 .

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України примусово безоплатно вилучити (конфіскувати) у власність держави газовий балончик «Перець 4», який був переданий на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області.

Речовий доказ, а саме мобільний телефон «Huawei» модель «Y6», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 вважати повернутим законному володільцю.

Речові докази, а саме фіскальний чек «замовлення № 70846» та гарантійний талон № 70846/1, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_11 - вважати повернутими законному володільцю.

Речові докази, а саме шкіряний гаманець червоного кольору без назви, платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_10 , паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № НОМЕР_12 , передані на відповідальне зберігання ОСОБА_22 вважати повернутими законному володільцю.

Речові докази, долучені до матеріалів досудового розслідування зберігати в матеріалах досудового розслідування.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для ОСОБА_5 та ОСОБА_6 протягом тридцяти днів з моменту вручення їм копії даного вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1