Справа № 461/843/25
Провадження № 1-в/461/26/25
УХВАЛА

07.02.2025 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від подальшого відбування покарання,

встановив:

засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про звільнення від подальшого відбування покарання призначеного йому вироком Шевченківського районного суду міста Львова від 08.04.2024 (справа №466/2657/24; провадження №1-кп/466/513/24), у зв`язку із внесенням змін до чинного законодавства, згідно яких кримінальне правопорушення за вчинення якого його засуджено втратило кримінальну караність.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_4 вказує, що відбулась декриміналізація злочину за яке його було засуджено, тобто він перестав бути кримінально караним. З огляду на наведене, засуджений просить суд звільнити його від покарання за згаданим вироком.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні подану ним заяву підтримав.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечив.

Дослідивши заяву ОСОБА_4 та його особову справу, заслухавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів та мотивів.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду міста Львова від 08.04.2024 (справа №466/2657/24; провадження №1-кп/466/513/24) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив у період з листопада 2023 по лютий 2024 року.

Даний вирок вступив у законну силу 09.05.2024 року та ОСОБА_4 відбуває призначене судом покарання. На даний час засуджений утримується у Державній установі Львівська установа виконання покарань №19.

Як встановлено судом з матеріалів судового провадження та особової справи засудженого, діями ОСОБА_4 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілим, найбільша з яких за окремим епізодом, становить 1279 грн 90 коп., що є вартістю викраденого майна.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене також відповідає постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 серпня 2024 року справа №567/507/20 провадження №51-7110 км 23.

Суд враховує, що принцип зворотної дії закону у часі, особливо в контексті звільнення від кримінальної відповідальності, є важливим аспектом правозастосовної практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, виходячи з принципу зворотної дії більш м`якого кримінального закону, судам слід застосовувати, з усіх чинних у період між вчиненням злочину і винесенням вироку закон, який був найбільш сприятливим для обвинуваченого. Закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння або пом`якшує кримінальну відповідальність, має зворотну дію у часі. Це означає, що такі закони повинні застосовуватися до діянь, вчинених до їх набрання чинності, якщо вони є більш сприятливими для обвинуваченого. У свою чергу, принцип зворотної дії більш м`якого кримінального закону є важливим елементом правової визначеності та справедливості.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_4 майна є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, суд вважає, що, виходячи з передбаченого ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принципу зворотної дії закону в часі та приписів ч. 2 ст. 433 КПК України, заява засудженого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.74 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України,

постановив:

Заяву засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Шевченківського районного суду міста Львова від 08.04.2024 (справа №466/2657/24; провадження №1-кп/466/513/24), звільнити від подальшого відбування покарання за даним вироком.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, ОСОБА_4 негайно звільнити від призначеного судом покарання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Львівської області, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1