Дата документу 09.12.2024 Справа № 335/796/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/796/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/798/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

володільця майна ОСОБА_7 ,

представника володільця майна - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000205, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 жовтня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 4 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено в ході проведення 24 жовтня 2024 року обшуку за адресою мешкання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Iphone 14 plus в корпусі синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , е-сім номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон Поко в корпусі синього кольору, imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 ; 7 флеш-накопичувачів; ноутбук Microsoft, сірого кольору, серійний номер 57, модель 1867.

Під час досудового розслідування встановлено, що у травні 2024 року, між ФОП « ОСОБА_7 » (код НОМЕР_7 ) та НСЗУ укладено договір № 0000-407Т-М000 в рамках програми Державних гарантій медичного обслуговування населення по пакету «первинна медична допомога» на суму 1442019,85 гривень.

Відповідно до інформації з офіційного сайту Національної служби здоров`я України, послуги надаються за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 14, приміщення 2 сімейним лікарем ОСОБА_10 та педіатром ОСОБА_11 .

Встановлено, що починаючи з квітня 2024 року, лікарями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укладено 2406 декларацій з пацієнтами, в результаті чого на даний час НСЗУ сплачено, а ФОП « ОСОБА_7 » (код НОМЕР_7 ) отримано кошти в сумі 516 227 гривень.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 Додатку 1 до договору, надавач (ФОП ОСОБА_7 ) зобов`язаний:

- вносити до електронної системи декларації в порядку, визначеному МОЗ, після підписання пацієнтом (його законним представником) примірника декларації у паперовій формі та на прохання замовника надавати паперові примірники декларацій, на підставі яких внесена інформація;

- не вносити до системи та не включати до звіту про медичні послуги інформації про декларації, подані з порушенням порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, затвердженого МОЗ, зокрема у разі відсутності у надавача паперового примірника декларації із власноручним підписом пацієнта (його законного представника);

Розділом III наказу МОЗ України № 503 від 19.03.2018 передбачено:

1. Пацієнт (його законний представник) подає Декларацію шляхом безпосереднього звернення до надавача первинної медичної допомоги.

2. Подання Декларації здійснюється в такому порядку:

1) пацієнт (його законний представник) надає уповноваженій особі або безпосередньо обраному лікарю, який надає ПМД: документ, що засвідчує реєстрацію пацієнта в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків за наявності (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття РНОКПП та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), та один з таких документів, що посвідчують особу:

паспорт громадянина України;

тимчасове посвідчення громадянина України;

свідоцтво про народження (для осіб, які не досягай 14-річного віку) або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави, легалізований у встановленому законодавством порядку;

посвідка на постійне проживання в Україні;

посвідчення біженця;

посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту;

2) законний представник пацієнта додатково подає документи, що посвідчують його особу та повноваження законного представника відповідно до законодавства України;

3) на підставі документів та інформації, наданих пацієнтом (його законним представником), уповноважена особа або лікар, який надає ПМД, здійснює пошук запису про пацієнта в Реєстрі пацієнтів центральної бази даних системи.

У разі відсутності запису про такого пацієнта надавачем первинної медичної допомоги забезпечується його невідкладна реєстрація відповідно до Порядку ведення Реєстру пацієнтів в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 листопада 2020 року № 2755, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2021 року за №44/35666;

4) у разі наявності запису про такого пацієнта в Реєстрі пацієнтів центральної бази даних системи уповноважена особа або лікар, який надає ПМД, вносить інформацію про Декларацію до Реєстру декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, центральної бази даних системи відповідно до Порядку ведення Реєстру декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 січня 2023 року №16, та роздруковує Декларацію, заповнену за формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 березня 2018 року № 503, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 21 березня 2018 року за № 347/31799 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 січня 2023 року № 16).

Пацієнт (його законний представник) перевіряє інформацію, що міститься в Декларації, та у разі виявлення помилок повідомляє про це особу, яка створювала запит на реєстрацію, для внесення необхідних змін до відповідних реєстрів системи, створення нового запиту на реєстрацію із виправленими помилками та формування нової Декларації.

Особа, яка створювала запит на реєстрацію, повідомляє пацієнта (його законного представника) про його права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» та про мету збирання та обробки його персональних даних, зазначених у Декларації;

5) Декларація вважається поданою з дотриманням зазначених умов у такій послідовності: проставлення підпису пацієнтом (його законним представником) на двох примірниках роздрукованої Декларації, яким підтверджується правильність наданої ним інформації, зазначеної в Декларації, а також надання згоди на доступ до відомостей про нього, що містяться в системі, обраному лікарю, який надає ПМД, а також іншим лікарям за його направленням у межах, необхідних для надання медичних послуг такими лікарями; завершення процедури внесення інформації про Декларацію до Реєстру декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, центральної бази даних системи відповідно до Порядку ведення Реєстру декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Міністерства охорони здоров`я України від 04 січня 2023 року №16;

6) один примірник Декларації залишається у пацієнта (його законного представника), інший у надавача первинної медичної допомоги, який має зберігатися протягом трьох років з дня припинення дії такої Декларації.

3. Надавачам первинної медичної допомоги забороняється відмовляти у прийнятті Декларації, в тому числі на підставі наявності у пацієнта хронічного захворювання, його віку, статі, соціального статусу, раси, кольору шкіри, етнічного походження, політичних, релігійних та інших переконань, матеріального становища, сімейного стану, місця проживання/перебування, мовних та інших ознак, крім випадків досягнення оптимального обсягу практики ПМД для відповідного лікаря, який надає ПМД, визначеного Порядком надання ПМД.

При розрахунку оптимального обсягу практики ПМД враховуються усі пацієнти, яким лікар надає ПМД, незалежно від кількості суб`єктів господарювання, з якими цей лікар має трудові відносини.

4. Пацієнт має право на отримання медичних послуг з ПМД у надавача первинної медичної допомоги відповідно до поданої Декларації з моменту її подання та до припинення її дії.

На підставі проведеного 29 липня 2024 року тимчасового доступу до речей та документів, які перебувають у володінні ТОВ «Хелсі Україна» отримано інформацію щодо анкетних даних осіб/пацієнтів, з якими було укладено декларацію підприємством ФОП « ОСОБА_7 » за період з 1 січня 2024 року по теперішній час.

Оглядом отриманої інформації встановлено, що лікарями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровано декларації з особами, які з 2022 року перебувають за межами України, у зв`язку із чим особисто звертатись та підписувати будь-які документи фактично не могли. Під час реєстрації вказаних осіб, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зазначили власні мобільні номери, що також підтверджує внесення фіктивних даних до електронної системи охорони здоров`я. Окрім цього, вказаними лікарями здійснювалась реєстрація пацієнтів (понад 30 осіб) на один мобільний номер телефону, проте вказані особи перебувають на окупованій РФ території та на підконтрольну Україні територію не виїжджали.

Таким чином, було виявлено факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які здійснюють несанкціоновані дії з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах, а також вносять недостовірні відомості до офіційних документів (декларацій).

23 жовтня 2024 року старшим слідчим СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук: за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон Iphone 14 plus в корпусі синього кольору, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , е-сім номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон Поко в корпусі синього кольору, імеі 1: НОМЕР_5 , імеі 2: НОМЕР_6 ; 7 флеш-накопичувавчів; ноутбук Microsoft, сірого кольору, серійний номер 57, модель 1867.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що вказані речі, відповідно до ст. 84 КПК України є речовими доказами в даному кримінальному провадженні та потрібні для встановлення фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, оскільки зазначене майно відповідає п.п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, обґрунтувавши рішення тим, що встановлені під час розгляду клопотання обставини вказують на те, що вилучені предмети можуть мати доказове значення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою слідчого судді, володілець майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та зобов`язати слідчого негайно повернути вилучене майно.

В обґрунтування своєї скарги вказує про порушення строків подання та розгляду клопотання про накладення арешту.

Звертає увагу на те, що в протоколі про проведення обшуку були зазначені паролі до мобільних телефонів, що дало змогу правоохоронним органам ознайомитися з усім вмістом вилученого майна.

Крім того вказує, що в ухвалі слідчого судді не зазначено, які конкретно відомості, сліди містять вилучені телефони та ноутбук, які належать ОСОБА_7 та яким саме чином могли бути використані, як знаряддя вчинення злочину чи предметом набутим протиправним шляхом, не зазначено які експертні дослідження повинні бути проведені з вилученим майном, не наведено доказів, що вилучені речі мають ознаки речових доказів.

У судовому засіданні апеляційного суду володілець майна ОСОБА_7 та його представник - адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу без доповнень та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказала, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, мобільні телефони були направлені спеціалістам для вилучення з них інформації, яка має відношення до кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, володільця майна ОСОБА_7 , його представника, прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на вказане в клопотанні майно слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на таке майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, з матеріалів клопотання убачається, що 28 жовтня 2022 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000205 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 4 ст. 191 КК України.

Із протоколу обшуку випливає, що 23 жовтня 2024 року, на підставі ухвали слідчого судді, за місцем проживання ОСОБА_7 було проведено обшук, в ході якого було вилучено вказане в клопотанні майно.

Постановою слідчого від 24 жовтня 2024 року в тому числі вилучене майно під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту клопотання слідчого убачається, що СВ ВП № 1 Запорізького РУП ГУНП здійснюється досудове розслідування кримінального провадження з приводу того, що посадовими особами закладів та установ охорони здоров`я м. Запоріжжя та Запорізької області вносились недостовірні відомості до електронної системи охорони здоров`я, тим самим здійснювалось привласнення державних коштів.

Крім того, із матеріалів провадження випливає, що за результатом укладення лікарями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 декларацій з пацієнтами, ФОП « ОСОБА_7 » отримано кошти.

Як свідчить клопотання слідчого, під час досудового розслідування виявлено несанкціоновані дії вказаними особами з інформацією, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих систем, комп`ютерних мережах, а також вносять недостовірні відомості до офіційних документів (декларацій).

Отже, із вищевикладеного випливає, що внесення відомостей до електронної системи відбувалось виключно через інформаційно - телекомунікаційну систему, а відтак, вилучений у ОСОБА_7 ноутбук може мати інформацію, яка є істотною для кримінального провадження.

Крім того, враховуючи вказані фактичні обставини, 7 флеш - накопичувачів, які в тому числі були вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , з огляду на їх основне призначення, зокрема - зберігання й перенесення файлів та завантаження операційних систем, також відповідають вимогам ст. 98 КПК України, оскільки можуть містити факти, які встановлюються під час кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, вказані в клопотанні слідчого мобільні телефони також є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки можуть містити дані про спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо обставин вказаних в клопотанні, так і інші відомості, що мають істотне значення для даного кримінального провадження.

Щодо доводів представника про наявність в протоколі обшуку паролів мобільних телефонів, то колегія суддів в даному випадку бере до уваги пояснення прокурора у судовому засіданні апеляційного суду, який зазначив про наявність в мобільних телефонах інформації, що може бути використана після проведення експертних досліджень.

Отже, мобільний телефон Iphone 14 plus в корпусі синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , е-сім номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон Поко в корпусі синього кольору, imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 ; 7 флеш-накопичувачів; ноутбук Microsoft, сірого кольору, серійний номер 57, модель 1867, на переконання колегії суддів могли зберегти сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, яке є предметом розгляду апеляційної скарги.

З приводу доводів про порушення строків подання клопотання про накладення арешту, то вони є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Так, як убачається із матеріалів провадження, обшук за адресою місцем проживання ОСОБА_7 в ході якого було вилучено вказане в клопотанні майно відбувся 23 жовтня 2024 року, із клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий звернувся 24 жовтня 2024 року, тобто на наступний день після вилучення майна, як того вимагає положення ч. 5 ст. 171 КПК України.

Щодо дотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання про арешт майна, то слід зазначити наступне.

Так, згідно зі ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Водночас ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено (ст. 173 КПК України).

Зі змісту зазначених норм випливає, що метою закріплення у кримінальному процесуальному законі строків на розгляд клопотання (не пізніше двох днів з дня його надходження до суду) та на прийняття слідчим суддею рішення (не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання), є лише визначення тривалості законного перебування (утримання) чужого майна, вилученого в результаті обшуку, в розпорядженні сторони обвинувачення. Будь-яке подальше перебування (поза межами встановленого процесуального строку та часу, після спливу якого необхідно негайно повернути майно), тобто утримання такого майна слідчим, прокурором є таким, що не має правових підстав та є порушенням права власності особи, якій належить відповідне майно.

Проте, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії (ч. 1 ст. 113 КПК України). При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу (ч. 5 ст. 115 КПК України). Отже, перебіг строку на розгляд клопотання про арешт майна розпочинається для слідчого судді з наступного дня після його надходження.

Як убачається з матеріалів справи, клопотання про арешт надійшло до слідчого судді 24 жовтня 2024 року. Згідно з матеріалів провадження, розгляд клопотання був призначений на 28 жовтня 2024 року (ураховуючи вихідні дні) та у зв`язку із неявкою сторін, розгляд був відкладений на 1 листопада 2024 року, де слідчий суддя ухвалив рішення

Колегія суддів вважає слушними доводи представника адвоката ОСОБА_8 щодо спливу встановленого ч. 6 ст. 173 КПК України строку для розгляду клопотання, але не вважає його таким, що свідчить про незаконне утримання вилученого в ході обшуку майна.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Отже, такої підстави для відмови в арешті майна як порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання про арешт майна КПК України не передбачено.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ураховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на мобільний телефон Iphone 14 plus в корпусі синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , е-сім номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон Поко в корпусі синього кольору, imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 ; 7 флеш-накопичувачів; ноутбук Microsoft, сірого кольору, серійний номер 57, модель 1867, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000205, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 жовтня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 4 ст. 191 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4