ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1392/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/218/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 31 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ков`яги, Валківського району, Харківської області, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358; ч.4 ст.358 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 березня 2024 року ОСОБА_9 засуджено:

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 1 рік), з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи у розмірі 2271 грн. 84 коп.

Ухвалено рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він в червні 2022 року, діючи умисно, протиправно, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, скориставшись всесвітньою мережею «Інтернет», на невстановленому під час досудового розслідування сайті, вступив у змову з невстановленою під час досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, та надав свої анкетні дані, а саме фотозображення паспорту та фотокартку для подальшого їх внесення до підробленого документу.

У подальшому невстановлена особа у невстановленому під час досудового розслідування час та місці, виготовила підроблений документ - посвідчення водія, який надає право керувати транспортним засобом та видається в установленому Законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 15 червня 2022 року ТСЦ 8044, в яке внесла анкетні дані та фотографію ОСОБА_9 . В подальшому, поштовим відправленням на ім`я ОСОБА_9 було направлено до відділення «Нової пошти» № 65, розташованого за адресою: м. Харків, пр. Героїв Сталінграду, 169/24 - підроблене, невстановленою особою, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 15 червня 2022 року ТСЦ 8044 на ім`я ОСОБА_9 .

Далі, ОСОБА_9 поштовим відправленням отримав у відділенні «Нової пошти» №65 за адресою: м. Харків, пр. Героїв Сталінграду, 169/24, від невстановленої досудовим розслідуванням особи, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 15 червня 2022 року ТСЦ 8044 на ім`я останнього, за що заплатив грошові кошти в сумі 12 000 гривень, для подальшого використання завідомо підробленого посвідчення водія, бланк якого не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Згідно інформації регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області, ОСОБА_9 посвідчення водія не отримував. Посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях на ім`я ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Прокурор в апеляційній, не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванням закону, який підлягає застосуванню ст.69-1 КК України, а також у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону. Призначити у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що у вироку суду відсутнє формулювання обвинувачення про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку з чим, суд допустив порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ч.1 ст.91, ст.374 КПК України.

Також зазначає, що суд, встановивши під час розгляду наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, безпідставно не застосував положення ст.69-1 КК України та призначив покарання, яке перевищує 2/3 максимального строку покарання за ч.4 ст.358 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Захисник в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисника, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Крім того, ч.2 ст.404 КПК України надає право апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог тільки в разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 (з подальшими змінами) «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вирок, постановлений іменем України, є вайжливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючи вимог ст.ст.321-339 КПК України.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Наведені обставини, а саме подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого правопорушення, у відповідності до положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені та зазначені у вироку суду. Висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Також, відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 22 березня 2018 року (справа № 521/11693/16-к), якщо чіткість та конкретність викладення фактичних обставин скоєння злочину викликає сумнів, то вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону. При цьому суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Однак, як видно з вироку, при розгляді даної справи місцевий суд в повній мірі вказаних вимог закону не виконав, а тому постановлений ним вирок в повному обсязі не можна визнати законним та обґрунтованим.

Так, в обвинувальному акті зазначено обвинувачення за ч.4 ст.358 КК України, за яким суд визнав ОСОБА_9 винуватим та призначив покарання.

Однак, увироку суду відсутнє формулювання обвинуваченого про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, тобто суд при ухваленні вироку не зазначив місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, фактично не виконав свою процесуальну функцію та обов`язок відповідно до завдань кримінального судочинства.

Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст.ст.91, 374 КПК України, і такі порушення, на думку колегії суддів, є істотними відповідно до ст.412 КПК України, так як перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Обвинувальний вирок, у такому вигляді, без встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження в будь-якому разі не може бути законним.

За таких обставин, оскаржуваний вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 березня 2024 року не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, у зв`язку з чим він підлягає скасування внаслідок встановлення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених вимог КПК України не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2, 10, 15, 16, ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, в ході якого необхідно усунути вказані протиріччя та порушення кримінального процесуального закону.

Наряду з цим, враховуючи, що вирок суду першої інстанції скасовується з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, інші апеляційні доводи прокурора колегією суддів не перевіряються, чому також слід надати оцінки суду першої інстанції при новому розгляді, в тому числі й щодо правильності призначення покарання за ч.4 ст.358 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 березня 2024 року щодо ОСОБА_9 - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4