Справа № 756/5721/20
Номер провадження № 1-кп/756/312/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва судове провадження в рамках кримінального провадження, внесеного 04.04.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002369, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Губівки Компаніївського району Кіровоградської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

- Олександрівським районним судом Кіровоградської області вироком від 06.05.2000 за ч. 1 ст. 229-6, ст. 14 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

- Олександрівським районним судом Кіровоградської області вироком від 22.04.2002 за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- Ленінським районним судом міста Кіровограда вироком від 27.02.2006 за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

- Ленінським районним судом міста Кіровограда вироком від 24.01.2008 за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- Кіровським районним судом міста Кіровограда вироком від 25.08.2011 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70, ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- Ленінським районним судом міста Кіровограда вироком від 20.07.2011 за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- Ленінським районним судом міста Кіровограда вироком від 28.04.2015 за ч. 2 ст. 185, ст. 70, ч. 3 ст. 15, ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці;

- Кіровським районним судом міста Дніпропетровська вироком від 28.07.2016 за ч. 2 ст. 185 до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- Ленінським районним судом міста Кіровограда вироком від 31.01.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;

- Апеляційним судом Кіровоградської області вироком від 04.04.2017 за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- Ленінським районним судом міста Кіровограда вироком від 24.05.2017 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- Ленінським районним судом міста Кіровограда вироком від 22.09.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць;

- Кіровоградським районним судом міста Кіровограда вироком від 19.02.2021 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 04.04.2020, близько о 17:15 год., ОСОБА_7 перебуваючи у районі будинку № 26, за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, побачив транспортний засіб, легковий автомобіль марки «Peugeot», моделі «Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_8 , в середині якого знаходились особисті речі останнього. У цей момент, в ОСОБА_7 виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, зокрема до салону вказаного транспортного засобу.

Реалізуючи наведений умисел, ОСОБА_7 , переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, підійшов до транспортного засобу, легкового автомобіля марки «Peugeot», моделі «Boxer» та за допомогою заздалегідь підготовленого предмету відчинив двері легкового автомобіля, завдяки чому проник у середину.

У подальшому, перебуваючи в салоні наведеного транспортного засобу, ОСОБА_7 взяв портативний зарядний пристрій марки «Aspor 10000mAh А358», вартістю 350 гривень, набір інструментів в чохлі, вартістю 100 гривень, які поклав до власної сумки чорного кольору, яку тримав при собі у той час.

Між тим, у цей момент, до вказаного легкового автомобіля, повернувся його власник - ОСОБА_8 . У зв`язку з чим, ОСОБА_7 усвідомив, що його дії були викриті та втік з місця вчинення злочину разом з викраденим майном.

Унаслідок учинення злочину, ОСОБА_7 спричинив майнову шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 450 грн 00 коп.

1.2. Отже, ОСОБА_7 учинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у сховище, учинене повторно.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні зазначила, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_7 винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавленні волі строком 4 роки. При цьому, оскільки інкриміновані події мали місце до постановлення вироку Кіровоградським районним судом міста Кіровограда від 19.02.2021, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання в виді позбавлення волі строком на 4 роки. При цьому прокурор просила урахувати, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив.

2.1.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та надав показання, що у квітні 2020 року по просп. Оболонський, що у місті Києві, побачив легковий автомобіль, в середині якого знаходились речі, які на його думку були продукти з магазину, та які вирішив викрасти. Перебуваючи за вказаною адресою, відчинив двері легкового автомобіля та взяв речі, що були в середині салону, однак побачив, що в той момент до транспортного засобу наближається особа, яка імовірно є власником. Уважаючи, що його дії викриті, вирішив покинути місце вчинення кримінального правопорушення. Проте пізніше, був затриманий працівниками поліції, а викрадене майно було повернуто власнику.

Крім того, ОСОБА_7 пояснив, що свою поведінку засуджує, просить надати шанс виправитися, бо зрозумів помилковість свого поступку. Просив урахувати, що здійснює догляд за матір`ю похилого віку, яка має розлади зі здоров`ям та у зв`язку з чим, здійснює над нею постійний нагляд.

2.1.3. Потерпілий у судове засідання за викликом суду не прибув, про час, дату та місце розгляду був повідомлений належним чином. Між тим, сторони кримінального провадження про проведення судового розгляду за відсутності потерпілого не заперечували.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорювали фактичні обставини провадження (надані показання обвинуваченим), і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_7 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і у суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

2.2.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у сховище, учинене повторно.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку, надав повністю інформацію про обставини подій, а також просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості.

При цьому, суд звісно урахував, що ОСОБА_7 свою винуватість визнав лише під час розгляду матеріалів кримінального провадження у суді, а отже, на момент надходження обвинувального акту до суду - обставина, як щире каяття не була відображена. Між тим, суд уважає, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні особи із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді.

Для визнання обставини, яка пом`якшує покарання як щире каяття, не має значення, на якій стадії воно відбулося, бо вирішальним є встановлення справжності, щирості визнання вини, відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Отже, ураховуючи позицію прокурора, яку було висловлено у судовому засіданні, та встановлено судом ставлення обвинуваченого до учиненого кримінального правопорушення, бажання обвинуваченого залагодити свою провину, на думку суду, наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_7 як каяття, бо визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в кримінальному провадженні. Бо, крім іншого, саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості.

Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеної в постанові ККС Верховного Суду від 01.08.2024 (справа № 344/17725/23, провадження № 51-1664км24).

3.2. Також, на думку суду, існує обставина, що пом`якшує покарання - перебування на утриманні матері похилого віку. Оскільки, як видно з показань обвинуваченого та наданих матеріалів, ОСОБА_7 проживає разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій рекомендовано здійснення догляду на непрофесійній основі у зв`язку з наявністю когнітивних порушень та порушень функцій організму, що унеможливлює здійснення самостійного пересування та самообслуговування.

3.3. У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та перебування на утриманні матері похилого віку.

3.4. Суд звісно ураховує, що державне обвинувачення в особі прокурора уважає обставину, що обтяжує покарання є рецидив, та відображена в обвинувальному акті.

Між тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Відповідно до приписів, наведених в ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. При цьому, згідно з п. 1 примітки ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень.

3.5. Отже, оскільки ОСОБА_7 був неодноразово раніше судимий за вчинення злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, судимість за які, відповідно до ст. 89, 91 КК України погашено або знято не було, а 04.04.2020 учинив новий злочин, то в даному випадку відсутній рецидив злочину, а отже і обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, бо повторність враховано як кваліфікуючу ознаку (постанова Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 203/921/16-к (провадження № 51-3129км18).

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорій тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид, кількість та суспільна небезпечність, вартість майна, яким обвинувачений заволодів, а саме особистими речами ОСОБА_8 , що наведені в п 1.1, загальною вартістю 450 грн 00 коп.

Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяна майнова шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна, а потерпілий не заявляв претензій матеріального характеру, як і не пред`являв цивільного позову. Варто урахувати, що хоча ОСОБА_7 і інкриміновано учинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, але злочин вчинено без застосування насильства та без погрози його застосування. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений, має професійну-технічну освіту, офіційно не був працевлаштований, а отже не має сталого матеріального доходу. Між тим, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.

4.3. При цьому, суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1, 75 КК України при призначенні покарання - відсутні, як і підстави для застосування покарання з іспитовим строком. Оскільки, як убачається з наданих матеріалів, а також підтверджено обвинуваченим, останній неодноразово був засуджений за учинення аналогічних злочинів.

4.4. З урахуванням викладених обставин, характеру та виду вчиненого злочину, їх наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявності обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, підстави, які спонукали обвинуваченого до вчинення злочину, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

4.5. Між тим, судом вже наведено, що ОСОБА_7 був засуджений Кіровоградським районним судом міста Кіровограда вироком від 19.02.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. З цих підстав, оскільки подія злочину за цим вироком мала місце до постановленням попереднього вироку, ОСОБА_7 слід призначити покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки (постанова Верховного Суду від 08.11.2022 справа № 464/226/20).

4.6. Призначення ОСОБА_7 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Оскільки тривалий нагляд за ОСОБА_7 у кримінально-виконавчій установі буде дієвим механізмом досягнення мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню ним так і іншими особами злочинів.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 27.03.2025.

Ураховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 377 КПК України, запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою слід залишити до набуття вироком законної сили без змін, бо окрім цього наразі, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як то можливість переховуватися від суду, а також можливість учинення іншого кримінального правопорушення.

5.2. При цьому, як убачається з наданих матеріалів, ОСОБА_7 було затримано 04.04.2020 в порядку ст. 208 КПК України, а з 22.09.2020 почав відбувати покарання за вироком від 19.02.2021 Кіровоградського районного суду міста Кіровограда до моменту звільнення - 22.09.2023. А отже, відповідно до положень ст. 72 КК України слід зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні починаючи з 04.04.2020 до початку відбуття покарання за вироком від 19.02.2021 Кіровоградського районного суду міста Кіровограда, а саме з 21.09.2020, а також з 27.03.2025 до набуття цим вироком законної сили виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі;

Також суд урахував, що за вироком від 19.02.2021 Кіровоградського районного суду міста Кіровограда обвинувачений відбував покарання в виді позбавлення волі, а отже, відповідно до речення 2 ч. 4 ст. 70 КК України, слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком строк відбуте покарання за вироком від 19.02.2021 Кіровоградського районного суду міста Кіровограда, а саме з 22.09.2020 до 22.09.2023, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волію.

5.3. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Процесуальні витрати в провадженні відсутні.

5.4. Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України, а саме:

- предмет, зовні схожий на ніж та дві частини від ножиць, які перебувають в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві, слід знищити;

- портативний зарядний пристрій марки «Aspor 10000mAh А358», набір інструментів в чохлі, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , слід залишити у володінні останнього;

- сумка сірого кольору, викрутка, зарядний пристрій для транспортного засобу марки «Usams», зарядний пристрій для транспортного засобу марки «Optima», мобільний телефон марки «Nomi», мобільний телефон марки «Nokia», навушники, сережки сірого кольору у кількості 3 штук, підвіска сірого кольору, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , слід залишити у володіння останнього.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеним цим вироком менш суворого покарання, яке призначено Кіровоградським районним судом міста Кіровограда вироком від 19.02.2021, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання в виді позбавлення волі строком на строк 4 (чотири) роки.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком:

- відповідно до положень ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні починаючи з 04.04.2020 до початку відбуття покарання за вироком від 19.02.2021 Кіровоградського районного суду міста Кіровограда - 21.09.2020, а також з 27.03.2025 до набуття цим вироком законної сили виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі;

- відповідно до речення 2 ч. 4 ст. 70 КК України відбуте за вироком Кіровоградського районного суду міста Кіровограда від 19.02.2021 покарання, а саме з 22.09.2020 до 22.09.2023, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волію.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Речові докази:

- предмет, зовні схожий на ніж та дві частини від ножиць, які перебувають в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві - знищити;

- портативний зарядний пристрій марки «Aspor 10000mAh А358», набір інструментів в чохлі, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 - залишити у володінні останнього;

- сумка сірого кольору, викрутка, зарядний пристрій для транспортного засобу марки «Usams», зарядний пристрій для транспортного засобу марки «Optima», мобільний телефон марки «Nomi», мобільний телефон марки «Nokia», навушники, сережки сірого кольору у кількості 3 штук, підвіска сірого кольору, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 - залишити у володіння останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Строк апеляційного оскарження для осіб, які не були під час оголошення вироку обчислюється з дня отримання ними його копії.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України, а особам, які не були присутніми під час його проголошення - спрямувати не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1