Справа № 214/1270/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами заяви адвоката ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 , щодо звільнення незаконно утримуваної особи, в порядку ч.2 ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2025 року адвокат ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із зазначеною заявою, в якій в порядку ч. 2 ст. 206 КПК України, просив постановити ухвалу, якою зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1, негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на території ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги зазначено, що 10.02.2025 співробітниками поліції було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , нібито для уточнення своїх військово-облікових даних, на що ОСОБА_3 показав військово-обліковий документ, сформований 10.02.2025 з відміткою про тимчасову непридатність до військової служби.

Проте, не зважаючи на вказані обставини, співробітники ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом застосування морального примусу та погроз фізичною розправою, притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальностей, змушували ОСОБА_3 розписатись про отримання повістки метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, від чого ОСОБА_3 категорично відмовився, наголосивши, що він є тимчасово непридатним до військової служби, про що зазначено у військово-обліковому документі, у зв`язку із чим не може бути мобілізованим.

Після чого, невідомим ОСОБА_3 співробітником ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено, що його включено в список для видання наказу про призов військовозобов`язаних, а про наявність обставин, згідно яких ОСОБА_3 НЕ ПІДЛЯГАЄ призову на військову службу під час мобілізації в нього немає відповідних доказів. Крім того, ОСОБА_3 співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено, що згідно вищевказаного списку начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 видано наказ «Про призов та відправку у військові частини військовозобов`язаних (резервістів), призваних під час загальної мобілізації», відповідно до якого, попри наявність обставин, згідно яких ОСОБА_3 НЕ ПІДЛЯГАЄ призову на військову службу під час мобілізації, останнього було призвано на військову службу під час мобілізації і він підлягає відправці до військової частини. Вказаний наказ він не отримував, з його текстом не ознайомлювався, про його існування ОСОБА_3 відомо зі слів співробітників ІНФОРМАЦІЯ_1 . Варто зазначити, що співробітники ІНФОРМАЦІЯ_1 , усупереч волевиявленню ОСОБА_3 , позбавили останнього можливості залишити приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.02.2025 та заборонили йому телефонувати рідним та в правоохоронні органи. Тобто, в порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, достеменно володіючи інформацією про наявність обставин, згідно яких ОСОБА_3 НЕ ПІДЛЯГАЄ призову на військову службу під час мобілізації, оскільки він є тимчасово непридатним до військової служби, начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків та виконуючи такі обов`язки за спеціальним дорученням командування, прийняв рішення про призов на військову службу під час мобілізації громадянина ОСОБА_3 , тобто вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому законом прав і повноважень. При цьому, дії співробітників ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. Крім того, дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень в умовах особливого періоду (військового стану) містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. Адвокат ОСОБА_2 12.02.2025 телефонував на лінію «102» та повідомляв про вчинення злочину працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ОСОБА_3 , однак працівники поліції на його виклики не прибули, будь яких дій спрямованих на звільнення незаконно утримуваного ОСОБА_3 , не здійснили.

Дослідивши скаргу, приходжу до висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за цією скаргою, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст.26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно із ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, заявник адвокат ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді в інтересах ОСОБА_3 з клопотанням, в порядку ст. 206 КПК України, в якому просить звільнити ОСОБА_3 , який незаконно утримується службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст.206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, в які розміщено ст. 206 КПК України, регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Із клопотання адвоката ОСОБА_2 не вбачається, що правовідносини виходять із норм КПК України, не вбачається, що відносно ОСОБА_3 , здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», крім того, в клопотанні не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Як вбачається із змісту клопотання у даному випадку має місце незгода заявника із діями посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1, пов`язаними з мобілізацією.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів, чи прав або інтересів ОСОБА_3 або вчинення щодо них протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень для судового захисту він вправі звернутись до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою заявою.

Керуючись ст. ст.7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за заявою адвоката ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 , щодо звільнення незаконно утримуваної особи, в порядку ч.2 ст. 206 КПК України - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1