справа № 631/1900/24
провадження № 1-кп/631/89/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2

потерпілої ОСОБА_3

представника потерпілої за ордером ОСОБА_4

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 вересня 2024 року під № 0000936, щодо обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця села Максимівка Долинського району Івано-Франківської області, громадянина України (паспорт з безконтактним електронним носієм

№ НОМЕР_1 , виданого 28.11.2023 року органом 6301),

реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

одруженого, який має на утримання малолітню дитину -

сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

військовослужбовця військової служби за контрактом

військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України, раніше не судимого,

який зареєстрований за адресом:

АДРЕСА_1 ;

та фактично проживав до моменту затримання за адресом:

АДРЕСА_2 ;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України,-

в с т а н о в и в:

20 вересня 2024 року близько 21 години 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не виявилось за можливе, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов на зупинку громадського транспорту, розташовану напроти будинку № 19 по вулиці Миколи Амосова в селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області, де на той час знаходився раніше незнайомий йому ОСОБА_9 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння. Випадково зустрівшись, ОСОБА_9 окликнув ОСОБА_5 , той підійшов до нього і вони почали спілкуватись, проте у ході бесіди між ними розпочався словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлено, з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, наблизившись до ОСОБА_9 та, стоячи з ним обличчям до обличчя, наніс останньому три удари кулаком правої руки в ділянку голови, від чого ОСОБА_9 не втримався на ногах та впав на бетонну поверхню зупинки громадського транспорту, але ОСОБА_5 , не припиняючи свої протиправні дії, продовжив наносити ОСОБА_9 численні удари ногами в область голови та тулубу, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді тупої черепно-мозкової та щелепно-лицьової травми з внутрішньочерепними крововиливами, перелому кісток черепа та забою головного мозку, а також тупої травми шиї з переломом під`язикової кістки, персневидного хряща та кілець трахеї, яка у своєму звичайному перебігу на тлі алкогольного сп`яніння ускладнилася гострим розладом кровообігу та набряком-набряканням головного мозку із дислокацією стовбуру головного мозку, від чого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе визнав повністю й пояснив, що дійсно померлого ОСОБА_9 раніше не знав. 20 вересня 2024 року він вживав алкогольні напої та перебував у стані алкогольного сп`яніння в селі Нова Водолага. Близько 21-ої години, більш точного часу не пам`ятає, підійшовши на зупинку громадського транспорту, розташовану навпроти будинку № 19 по вулиці Миколи Амосова побачив ОСОБА_9 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння. Останній звернувся до нього, вони почали спілкуватись, проте бесіда не склалась й вони почали сперечатись, що викликало у нього обурення, вході якого між ним та ОСОБА_9 почалась бійка. Пояснив, що спочатку, стоячи обличчям до обличчя, він наніс десь три удари кулаком правої руки в ділянку голови ОСОБА_9 , від який той не втримався на ногах та впав на бетонну поверхню зупинки, де вони обидва перебували. Однак вказане не зупинило його й він продовжив наносити удари ОСОБА_9 в область голови та тулубу, однак вже ногами. Через деякий час він припинив бійку. Викликали поліціантів та швидку. ОСОБА_9 відвезли до лікарні, а його затримали. В подальшому йому стало відомо під час досудового розслідування, що ОСОБА_9 помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зауважив, що погоджується та не оспорює той факт, що завдав тілесних ушкоджень потерпілому, від яких він помер через деякий час, а також повністю згодний із фактичними обставинами вчиненого ним злочину, які викладені у обвинувальному акт, зокрема, із кількістю та локалізацію ушкоджень, їх видом та тяжкістю. Зазначив, що інших правопорушень не вчиняв, у тому, що сталося, щиро розкаявся та активно сприяв суду у розкритті цього злочину. Вказав, що, беззаперечно визнає цивільний позов потерпілої як в частині матеріальної, так і в частині моральної шкоди.

Оцінюючи показання ОСОБА_5 , суд визнає їх послідовними, логічними, правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і доволі повно відображають фактичні обставини справи, які він пам`ятає, пояснюють мотиви вчиненого, а також не викликають сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції у цьому.

Крім того, підстав для самообмови судом не виявлено.

Відтак, у зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд, за згодою учасників судового провадження, а також визнавши показання обвинуваченого послідовними, логічними, а також такими, що не викликають сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції у цьому, ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, письмовими доказами й документами, що характеризують його особу, а також тими, що впливають на доведеність обставин, які мають значення для кримінального провадження та вирішення цивільного позову по суті (а. с. 129, 130).

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі) та підтвердженням ним його фактичних обставин, його винуватість також доведена і іншими зібраними, наданими суду та дослідженими у судовому засіданні у повній відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодифікованого закону України доказами у їх сукупності, а саме:

?висновком судово-медичної експертизи № 14/2803-Дм/24, проведеної 26 вересня 2024 року лікарем судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_10 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 25.09.2024 року, судово-медичну експертизу зразка крові підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та встановила, що кров підозрюваного ОСОБА_5 належить до групи A з ізогемаглютиніном анти-В (а. с. 175);

?висновком судово-медичної експертизи № 14/2859-Дм/24, проведеної у період часу з 23 по 30 жовтня 2024 року лікарем судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_10 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу футболки, вилученої під час особистого обшуку у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та встановила, що, зокрема, на футболці (об?єкти № 1 - 9) виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від постраждалого ОСОБА_9 не виключається, а від підозрюваного ОСОБА_5 ця кров походити не могла (а. с. 176 - 178);

?висновком судово-медичної експертизи № 14/2861-Дм/24, проведеної у період часу з 23 по 28 жовтня 2024 року лікарем судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_10 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу грошової купюри, номіналом 100 гривень, вилученої 20.09.2024 року під час огляду місця події за адресою: Харківська область, Харківській район, селище Нова Водолага, вулиця Миколи Амосова, напроти будинку № 19,- та встановила, що, зокрема, на грошовій купюрі, номіналом 100 гривень (об`єкти № 1,2), виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від постраждалого ОСОБА_9 не виключається, від підозрюваного ОСОБА_5 ця кров походити не могла (а. с. 179 - 180);

?висновком судово-медичної експертизи № 14/2864-Дм/24, проведеної у період часу з 23 по 28 жовтня 2024 року лікарем судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_10 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу фрагменту марлевого бинта зі змивом, вилученим на підлозі зупинки громадського транспорту 20.09.2024 року під час огляду місця події за адресою: Харківська область, Харківській район, селище Нова Водолага, вулиця Миколи Амосова, напроти будинку № 19,- та встановила, що, зокрема, на фрагменті марлевого бинта зі змивом (об`єкт № 1) виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від постраждалого ОСОБА_9 не виключається, а від підозрюваного ОСОБА_5 ця кров походити не могла (а. с. 181 - 182);

?висновком судово-медичної експертизи № 14/2857-Дм/24, проведеної у період часу з 17 по 26 жовтня 2024 року експертом-імунологом судовим відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_12 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу кросівок підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та встановила, що, зокрема, на правій (об`єкти № 1, 3 - 5, 7 - 10) та лівій (об`єкти № 11, 13, 16 - 20) кросівках підозрюваного ОСОБА_5 знайдена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від потерпілого ОСОБА_9 не виключається, а від підозрюваного ОСОБА_5 ця кров статися не могла. Hа правій (об`єкти № 2, 6) та лівій (об`єкти № 12, 14, 15) вищевказаних кросівках, мається кров людини групи АВ. У випадку походження даної крові від однієї людини потерпілому ОСОБА_9 та підозрюваному ОСОБА_5 ця кров належати не може. Однак, не можна категорично виключити в цих об?єктах змішування крові групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від ОСОБА_9 не виключається з кров`ю групи А з ізогемаглютиніном анти-В, властивій самому ОСОБА_5 (а. с. 183 - 185);

?висновком судово-медичної експертизи № 14/2863-Дм/24, проведеної у період часу з 18 по 25 жовтня 2024 року експертом-імунологом судовим відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_12 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу змива зі стіни приміщення зупинки громадського транспорту, вилученого під час огляду місця події за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Миколи Амосова, напроти будинку № 19,- та встановила, що, зокрема, кров потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , належить до групи В з ізогемаглютиніном анти- ОСОБА_13 належність крові підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , групи А з ізогемаглютиніном анти-В. В змиві (об`єкт № 1) зі стіни приміщення зупинки громадського транспорту знайдена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від ОСОБА_9 не виключається,а від підозрюваного ОСОБА_5 ця кров статися не могла (а. с. 186 - 187);

?висновком судово-медичної експертизи № 14/2860-Дм/24, проведеної у період часу з 21 по 30 жовтня 2024 року лікарем судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_14 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, який провів на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу джинсів, вилучених у підозрюваного ОСОБА_5 , та встановив, що, зокрема, на джинсах (об`єкти № 1 - 16) виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анті-А, походження якої від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не виключається, а від підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ця кров походити не могла (а. с. 188 - 190);

?висновком судово-медичної експертизи № 14/2862-Дм/24, проведеної у період часу з 21 по 24 жовтня 2024 року лікарем судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_14 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, який провів на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу грошової купюри, номіналом 50 гривень, вилученої 29.09.2024 року під час огляду місця події за адресою: Харківська область, Харківській район, селище Нова Водолага, вулиця Миколи Амосова, напроти будинку № 19,- та встановив, що, зокрема, на грошовій купюрі, номіналом 50 гривень (об`єкти № l - 5), виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від постраждалого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не виключається, а від підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ця кров походити не могла (а. с. 191 - 192);

?висновком судово-медичної експертизи № 14/2858-Дм/24, проведеної у період часу з 16 по 30 жовтня 2024 року експертом-імунологом судовим відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_15 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, який провів на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу кофти, вилученої під час особистого обшуку у підозрюваного ОСОБА_5 , на кофті (об`єкти № 1, 2, 4 - 12) виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не виключається, а від підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ця кров походити не могла (а. с. 193 - 195);

?висновком судово-медичної експертизи № 15-12/641-Ц/Дм 2024р., проведеної у період часу з 08 по 14 жовтня 2024 року лікарем судово-медичним експертом-цитологом відділення судово-медичної цитології КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_16 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу піднігтьового вмісту обох рук підозрюваного ОСОБА_5 та встановила, що згідно з повідомленням, виданим «Міською клінічною лікарнею швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова» Харківської міської ради № 17/117 від 26.09.2024 року, підписаним лікарем ОСОБА_17 і завідувачем нейрохірургічним відділенням № 2 ОСОБА_18 , а також завіреним старшим слідчим СВ ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , 1967 року народження, знаходиться на стаціонарному лікуванні у 2-ому нейрохірургічному відділенні цієї лікарні з 21.09.2024 року та має групу крові В (3), резус негативний. Висновком експерта 14-12/№2803-I/Дм від 26.09.2024 року, за наслідками проведеної у відділенні судово-медичної імунології Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, визначено, що кров підозрюваного ОСОБА_5 , 2001 року народження, відноситься до групи А (II) з ізогемаглютиніном анти-В. В результаті проведення судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту обох рук підозрюваного ОСОБА_19 знайдені сліди крові людини. При серологічному досліджені виявлені антигени В та А. Антиген А властивий самому ОСОБА_19 , а антиген В для нього є чужорідним. Таким чином, можна припустити змішення слідів крові від людини з групою крові В (ІІІ) ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 і від людини з групою крові А(II) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від самого ОСОБА_19 . Що стосується клітинного вмісту, то ймовірно походження за рахунок власного нігтьового ложа (а. с. 196 - 201);

?висновком судово-медичної експертизи № 15-12/642-Ц/Дм 2024р., проведеної у період часу з 08 по 14 жовтня 2024 року лікарем судово-медичним експертом-цитологом відділення судово-медичної цитології КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_16 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, судово-медичну експертизу змиву з обох рук підозрюваного ОСОБА_5 та встановила, що згідно з повідомленням, виданим «Міською клінічною лікарнею швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова» Харківської міської ради № 17/117 від 26.09.2024 року, підписаним лікарем ОСОБА_17 і завідувачем нейрохірургічним відділенням № 2 ОСОБА_18 , а також завіреним старшим слідчим СВ ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , 1967 року народження, знаходиться на стаціонарному лікуванні у 2-ому нейрохірургічному відділенні цієї лікарні з 21.09.2024 року та має групу крові В (3), резус негативний. Висновком експерта 14-12/№2803-I/Дм від 26.09.2024 року, за наслідками проведеної у відділенні судово-медичної імунології Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, визначено, що кров підозрюваного ОСОБА_5 , 2001 року народження, відноситься до групи А (II) з ізогемаглютиніном анти-В. В результаті проведення судово-медичної експертизи змивів з обох рук підозрюваного ОСОБА_19 знайдені сліди крові людини. При серологічному досліджені виявлені антигени В та А. Антиген А властивий самому ОСОБА_19 , а антиген В для нього є чужорідним. Таким чином, можна припустити змішення слідів крові від людини з групою крові В (III) з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 і від людини з групою крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від самого ОСОБА_19 (а. с. 202 - 206);

?висновком експертиза № 12-17/333-A/24, за результатом проведеної у період часу з 01 по 24 жовтня 2024 року на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділу ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , прийнятої 01.10.2024 року, в приміщенні відділення № 1 відділу судово-медичної експертизи трупів КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_21 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, відносно трупа ОСОБА_9 , 56 років, ІНФОРМАЦІЯ_6 , з урахуванням медичної карти стаціонарної хворого № 18309 стаціонарного хворого 2-го нейрохірургічного відділення КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, зовнішнього дослідження, внутрішнього дослідження, висновків судово-токсилогічної експертизи, судово-імунологічної експертизи, судово-гістологічної експертизи, а також лікарського свідоцтва про смерть, встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 встановлена важка тупа сукупна травма, яка включає в себе:

- поєднану тупу черепно-мозкову та щелепно-лицьову травму у вигляді забою головного мозку із утворенням вогнищ контузії в скроневих частках головного мозку по конвекситальній поверхні на тлі субарахноїдального крововиливу (під м`яку мозкову оболонку) по міжпівкульній поверхні обох півкуль головного мозку з розповсюдженням на скроневі частки головного мозку та на обох півкулях мозочку та крововиливу у глибинні структури тканини головного мозку в області полосатого та мозолистого тіла з обох боків, пластинчатого двобічного субдурального крововиливу із стисненням обох півкуль головного мозку (під твердою мозковою оболонкою), закритого уламкового перелому емоідального (градчастого) лабіринту з обох сторін, із пошкодженням кісток медіальних стінок орбіт, а також перелому криловидних відростків клиновидних кісток, уламкового перелому кісток верхньої щелепи, носа, носової перетинки, піднебіння та альвеолярного відростку, уламкового перелому вилично-орбітального комплексу з обох сторін із пошкодженням виличних дуг та порушенням цілісності гайморових пазух, гемофтальму лівого ока з тотальним крововиливом у з`єднувально-тканинну і білкову оболонки лівого ока та крововиливом у праве око, крововиливу у всі відділи м`яких покривів голови із крововиливом та розтрощенням скроневих м`язів з розповсюджуванням на обличчя, із наявністю саднення в лобній ділянці справа з захватом області проекції правої надбрівної дуги на тлі синця на волосистій частині голови та обличчі від тім`яної частки із захватом скроневих ділянок через лобну область з розповсюдженням на обличчя через орбітальні та виличні ділянки, спинку носу та шкіри губ до рівня проекції нижньої щелепи, а також садненням на обох вушних раковинах;

- травму шиї у вигляді закритого перелому лівого великого рогу та малого рогу під`язикової кістки, а також тіла під`язикової кістки справа з крововиливом у прилеглі тканини, також крововиливу у щито-під?язикову зв`язку з обох боків і перетинку та праву частину надгортаннику, лінійного перелому персневидного хряща по передній поверхні із крововиливом у серединну персе-щитоподібну та персе-трахейну зв`язки та перелому 2, 3, 4 кілець трахеї по передній поверхні, із крововиливом по лівій переднє-боковій поверхні шиї від області проекції гортані до області проекції 6-го на півкільця трахеї з крововиливом у ліву частку щитоподібної залози та розповсюдженням до області лівої ключиці, із наявністю синця по переднє-боковим поверхням шиї на рівні трахеї.

При дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлений синець на грудній клітці в проекції тіла грудини та зліва в проекції 5 - 7-го ребр між передньою умовно-середньою лінією та лівою білягрудинною лініями.

За механізмом: вищезазначені тілесні ушкодження є прижиттєвими і утворилися в єдиний проміжок часу за єдиним механізмом від не менш десятиразової ударної травматичної дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою площею травмуючої поверхні з місцем прикладання сили відповідно локалізації ушкоджень, однак, індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися, тому, судити за конкретний предмет заподіяння травм не є можливим.

За строком давності: виходячи із клінічної картини, що описана у медичній документації ОСОБА_9 («Стан при надходженні тяжкий. Ступінь порушення свідомості - сопор.»), дані додаткових інструментальних досліджень («КТ-ознаки численних переломів кісток лицьового скелету (за Ле Фор тип -I, гемосинусу, зовнішньої гідроцефалії»), враховуючи характер і вигляд зовнішніх та внутрішніх ушкоджень й їх ускладнень, можна прийти висновку, що тілесні ушкодження утворилися в строк 20.09.2024 року.

Достовірно встановити розгорнутий механізм утворення комплексу ушкоджень, що мають місце у ОСОБА_9 , по наявним судово-медичним даним не представляється можливим.

Водночас при дослідженні трупа ОСОБА_9 , аналізі медичної документації та мікроскопічному дослідженні гістологічних препаратів встановлено:

?гострий розлад кровообігу з порушенням реологічних властивостей крові, венозного застою крові внутрішніх органах із набряком легень;

?комплекс патоморфологічних ознак кардіоміопатії: розширення порожнин серця, нерівномірна гіпертрофія серцевого м`яза з елементами його атрофії, міокардіодистрофія, помірно виражений склероз інтрамуральних артерій серця;

?набряк-набрякання тканини головного мозку та його оболонок із вираженим дислокаційним синдромом (наявність борозни вклинення на стовбурі головного мозку та вторинні ішемічні-розм`якшення);

?набряк гортані та надгортаннику, набряк голосових зв`язок;

?двобічна гнійна бронхо-пневмонія;

?гепатоспленомегалія (збільшення розмірів печінки та селезінки).

Згідно з медичною картою № 18309 стаціонарного хворого 2-го нейрохірургічного відділення КНП «МКЛШНМД ім. проф. О. І. Мещанінова» ХМР відомо, що при дослідженні крові ОСОБА_9 , газохроматографічним методом, виявлений етиловий спирт у кількості 5,947%, що згідно з методичними рекомендаціями «судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» може відповідати до смертельного отруєння алкоголем (дослідження № 1737).

Таким чином, причиною смерті ОСОБА_9 явилася важка сукупна травма, яка включає в себе поєднану тупу черепно-мозкову та щелепно-лицьову травму з внутрішньочерепними крововиливами, переломом кісток черепа та забоєм головного мозку, а також тупу травму шиї з переломом під`язикової кістки, персневидного хряща та кілець трахеї, яка у своєму звичайному перебігу на тлі алкогольного сп`яніння ускладнилася гострим розладом кровообігу та набряком-набряканням головного мозку із дислокацією стовбуру головного мозку, що і стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 . Смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_7 о 21 годині 45 хвилин в стаціонарі КНП «МКЛШНМД ім. проф. О. І. Мещанінова» ХМР.

Керуючись пунктом 4.8. та відповідно до пунктів 2.1.1. «а», 2.1.2, 2.1.3. «б, в, г, ї, о» Правил судово-медичного. визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, важка сукупна травма, яка включає в себе поєднану тупу черепно-мозкову та щелепно-лицьову травму, а також тупу травму шиї знаходиться у причинному зв`язку із смертю ОСОБА_9 і належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Керуючись пунктом 4.8. та відповідно до пунктів 2.3.2. «б» і 2.3.5. вказаних Правил синець на грудній клітці в проекції тіла грудини та зліва в проекції 5 - 7 ребр між передньою умовно-середньою лінією та лівою білягрудинною лініями у причинному зв`язку із смертю ОСОБА_9 не перебуває і має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Інших яких-небудь тілесних ушкоджень чи їх слідів при дослідженні медичної документації та трупа ОСОБА_9 не встановлено. Група його крові Ва(ІІ).

Будь-яких даних, що безпосередньо після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 міг знаходитися у свідомості чи без тями, та чинити які-небудь активні самостійні дії, не мається, проте, згідно з оглядом лікарями у КНП «НОВОВОДОЛАЗЬКА ЦЕНТРАЛЬНА ЛІКАРНЯ» Нововодалазької селищної ради хворий ОСОБА_9 був у стані сопору.

Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень, що мають місце у ОСОБА_9 , можна прийти висновків, що тілесні ушкодження не могли утворитися в результаті одноразового падіння з висоти росту з положення стоячи на тверду поширену поверхню та ударом о неї без попереднього надання тілу прискорення, так і в результаті самостійного падіння (а. с. 207 - 211).

Отже, за допомогою спеціальних медичних знань доведено факт завдання потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_5 , час її настання, причини, а також характер, локалізація та ступень тяжкості наявних на трупі тілесних ушкоджень.

Також за допомогою спеціальних медичних знань доведено факт, що під час вчинення злочину, що закидаються у провину обвинуваченому, потерпілий перебував у стані смертельного отруєння алкоголем, проте таких даних відносно обвинуваченого сторонами суду не надано, а, отже, немає підстав вважати, що він виявляв тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними й не потребує на застосування примусових заходів медичного характеру.

Оцінюючи усі ці висновки експертів з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, послідовними, мотивованим достатньо переконливо та такими, що не суперечать обставинам справи та іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, а тому суд вважає їх належними та достовірними й покладає в основу судового рішення, що ухвалюється.

При цьому суд не бере до уваги і не вважає суттєвим порушенням, що може вплинути на законність та обґрунтованість висновків, зазначення лікарем судово-медичним експертом-цитологом ОСОБА_16 у підпунктах 3.3 пункту 3 «Підсумки» її висновків № 15-12/641-Ц/Дм 2024р. та № 15-12/642-Ц/Дм 2024р. прізвища підозрюваного як « ОСОБА_22 » замість вірного « ОСОБА_23 », а також експертом-імунологом судовим ОСОБА_12 у вступній частині її висновку № 14/2857-Дм/24 дати народження підозрюваного як « ІНФОРМАЦІЯ_5 » замість вірного « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і вважає зазначене друкарською помилкою, оскільки з тексту обумовлених висновків, ретельно досліджених судом, чітко убачається, що мова іде саме про підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, оцінюючи усі вказані у цьому вироку висновки, суд вважає, що вони відповідають вимогам, викладеним у статтях 101 і 102 Кримінального процесуального кодексу України, сторонами провадження під час судового розгляду справи жоден з них під сумнів не ставився, клопотань про виклик експертів для дачі пояснень з приводу проведених експертних досліджень ані від сторони захисту, ані від сторони обвинувачення не надходило, як не надходило і клопотання про призначення повторних чи додаткових експертиз.

Окрім того, з копії паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , виданого 28.11.2023 року органом 6301, вбачається, що ОСОБА_5 дійсно народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в селі Максимівка Долинського району Івано-Франківської області та має код платника податків НОМЕР_2 (а. с. 212).

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 13 від 02.02.2024 року солдата ОСОБА_5 , майстра відділення розбирально - складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтно - технічної роти призначено на посаду майстра-акумуляторника ремонтного відділення стартового та енергетичного обладнання ремонтного взводу ремонтно - технічної роти з 02 лютого 2024 року із відповідним посадовим окладом та виплатою певного розміру премії за особистий внесок у загальні результати служби, надбавки за особливості проходження служби і надбавки за вислугу років (а. с. 213).

Згідно з довідкою, виданою командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_24 за вихідним № 1462 від 21.09.2024 року, солдат ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у військовій частини НОМЕР_3 з 26.08.2021 року по день видачі довідки (а. с. 214).

Як убачається з довідки № 3-21092024/63090 станом на 21.09.2024 року за даними ІАС УІАП ГУНП та ДІ МВС ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець села Максимівка Долинського району Івано-Франківської області до кримінальної відповідальності не притягувався та не має таких, що не відбуті, не зняті та не погашені судимостей (а. с. 215).

Відповідно до інформації з КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ОБЛАСНИЙ ПСИХОНЕВРОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР № 3», зареєстрованої за вихідним № 5695 від 30.09.2024 року, ОСОБА_5 впродовж останніх 5 років за медичною допомогою в їх заклад не звертався (а. с. 216).

Згідно з відомостями, наданими заступником генерального директора з інновацій та клінічних досліджень КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ПСИХІАТРИЧНА ЛІКАРНЯ № 3» ОСОБА_25 за вихідним № 01-21/11990 від 24.09.2024 року, обвинувачений за амбулаторною допомогою не звертався, під медичним наглядом у лікаря-психіатра не перебуває (а. с. 217).

Зі службової характеристики солдата ОСОБА_5 - майстра-акумуляторника ремонтного відділення стартового та енергетичного обладнання ремонтного взводу ремонтно-технічної роти військової частини НОМЕР_3 убачається, що він зарекомендував себе негативно, накази та розпорядження виконує з небажанням, але до командирів, старших за військовим званням ставиться з повагою, проте не завжди дотримується правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання. Не здатний самостійно приймати правильні рішення та критично оцінювати свою діяльність. Схильний до вживання алкогольних напоїв (а. с. 218).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеним 21.09.2024 року старшим слідчим СВ ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_26 в присутності захисника ОСОБА_6 , зафіксований фактичний час затримання ОСОБА_5 , який дорівнює 07 годин 10 хвилин 21 вересня 2024 року (а. с. 219 - 227).

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_27 , постановленою 23.09.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/10712/24 (провадження № 1-кс/635/1685/2024) застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без прав внесення застави (строк тримання до 19 листопада 2024 року) (а. с. 228).

З наданих доказів у їх сукупності та зі змісту вищенаведеної ухвали слідчого судді вбачається, що моментом фактичного затримання із подальшим застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою є саме 07 годин 10 хвилин 21.09.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_27 , постановленою 15.11.2024 року у межах справи з єдиним унікальним № 635/10712/24 (провадження № 1-кс/635/2030/2024), застосований раніше запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжений на строк 37 днів, тобто до 21 грудня 2024 року включно (а. с. 229 - 230).

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 19.12.2024 року за наслідками проведеного підготовчого судового засіданні у межах справи з єдиним унікальним № 631/1900/24 (провадження № 1-кп/631/184/24) за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України, продовжено застосований на стадії досудового розслідування до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 16 лютого 2025 року включно (а. с. 98 - 112).

Окрім того, ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 10.02.2025 року під час судового засіданні у межах справи з єдиним унікальним № 631/1900/24 (провадження № 1-кп/631/89/25) за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України, продовжено застосований на стадії досудового розслідування до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 10 квітня 2025 року включно (а. с. 131 - 132).

Відтак, з усього вище наведеного суд робить обґрунтований висновок про те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, перебуває на службі в Збройних Силах України за контрактом, за яким характеризується посередньо, суб`єктом господарської діяльності не є, допомогу по безробіттю не отримує, проте отримує стабільний заробіток за місцем служби, одружений, утримує малолітню дитину - сина - ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на будь-яку тяжку хворобу не хворіє, є осудним, вчинив кримінальне правопорушення, що закидається йому у провину, в стані алкогольного сп`яніння, сприяв розкриттю кримінального правопорушення та щиро кається у вчиненому. Окрім того, повністю визнає цивільний позов потерпілої як щодо матеріальної шкоди, так і щодо моральної, жодним чином не оспорюючи сум та не спростовуючи на його підтвердження наданих доказів.

Також зі свідоцтва про укладення шлюбу (серії НОМЕР_4 ), виданого 03.08.1988 року Просянскою сільською радою Нововодолазького району Харківської області, убачається, що громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець міста Камишин Волгоградської області, та громадянка ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженка села Просяне Нововодолазького району Харківської області, 03.08.1988 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу в цей день зроблено запис за № 08. Прізвище подружжя після укладення шлюбу «Трофімчуки» (а. с. 39).

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_5 ), виданого 09.10.2024 року Нововодолазькою селищною радою, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець міста Камишин Волгоградської області Російської Федерації, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 56 років у місті Харків, про що Нововодолазькою селищною радою 09.10.2021 року складено відповідний актовий запис № 322 (а. с. 40).

Згідно із накладною № 391, виданою ФОП ОСОБА_29 01.10.2024 року, ОСОБА_3 придбала труну, постіль, хрест, свічки та інші предмети задля ретуалу поховання на загальну суму 13200,00 гривень (а. с. 41, 42).

Безпосередньо дослідивши відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства України всі зібрані та надані сторонами кримінального провадження як з боку сторони обвинувачення, так і з боку сторони захисту докази, шляхом допиту обвинуваченого і оголошення повного змісту письмових доказів, суд оцінює їх усі з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку як окремо та і у їх сукупності, визнає такими, що не суперечать один одному, є достовірними та мають бути використані та покладенні в основу судового рішення, що ухвалюється, оскільки прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та мають для нього значення.

Приходячи до такого суд ураховує, що з огляду на зміст статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Окрім того, відповідно до положень, закріплених у статті 86 зазначеного вище кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, наведеними доказами та їх процесуальними джерелами підтверджуються обставини, перелічені статтею 91 вказаного вище нормативно-правового акту України, а тому ураховуючи позицію сторін цього кримінального провадження щодо наявності підтвердження фактичних обставини справи відповідними доказами, зібраними під час досудового розслідування, та щодо відсутності процесуальної необхідності досліджувати їх усі в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає такі фактичні обставини справи повністю доведеними.

Одночасно із цим суд зауважує, що частина 2 та 4 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України обумовлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у пункті 43 свого Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» констатував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, з огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену й у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення суду від 28.10.1994 року), критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним.

Обговорюючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18),- щодо розуміння кваліфікації злочину як кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Розв`язуючи це нагальне питання, суд, перш за все ураховує, що відповідно до приписів статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Крім того, згідно зі статтею 3 Загальної декларації прав людини, прийнятою і проголошеною Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.

Аналогічне положення міститься й у статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16.12.1966 року, що набув чинності для України 23.03.1976 року.

Отже, кримінальний закон України захищає життя кожної людини незалежно від її соціального статусу, громадянства, віку, стану здоров`я, суспільно-моральної характеристики та інших ознак.

При цьому, життям вважається динамічний стан організму людини, який полягає у неперервності процесів обміну матерією та енергією з оточуючим середовищем, що проявляється через дихання, рух, збудливість, мислення, спілкування, харчування, виділення, розмноження, ріст.

Кінцевим моментом життя є час настання його смерті, зокрема й від отриманих тілесних ушкоджень.

Так, тілесним ушкодженням визнається протиправне заподіяння шкоди здоров`ю іншої людини, що виражається в порушенні анатомічної цілісності чи фізіологічної функції органів і тканин тіла людини.

При цьому чинне кримінальне законодавства в частині 1 статті 121 Кримінального кодексу України під умисним тяжким тілесним ушкодженням розуміє умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження може вчинятись, зокрема, шляхом здійснення фізичного впливу на потерпілого шляхом застосування м`язових зусиль тіла обвинуваченого (нанесення удару (ударів) й знаряддя у виді, зокрема, ножа.

У тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, відповідальність настає за тілесне ушкодження, яке було фактично заподіяне, тобто відповідальність за статтею 121 Кримінального кодексу України настає й у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, настає смерть потерпілого.

Під смертю потерпілого чинне законодавство України вважає біологічну смерть фізичної особи (незворотна смерть), яка на підставі частини 2 статті 52 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 року (із змінами та доповненнями) настає з моменту встановлення смерті головного мозку людини, тобто повну і незворотну втрату всіх його функцій.

Відтак, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого включає у себе два суспільне небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

У відповідності до вимог частини 2 статті 242 Кримінального процесуального кодексу України проведення судово-медичної експертизи є обов`язковим задля встановлення причин смерті, тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, ступінь яких визначається на основі Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я № 6 від 17.01.1995 року.

З огляду на таке, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, припускає, що заподіяне потерпілому тілесне ушкодження було тяжким, тобто підпадало під одну з ознак, зазначених у частині 1 статті 121 Кримінального кодексу України, та було причиною його смерті.

У таких випадках обов`язковим є встановлення необхідного причинного зв`язку між тяжким тілесним ушкодженням і смертю, що сталася.

Судова практика вважає, що частина 2 статті 121 Кримінального кодексу України може бути застосована і в тому разі, коли смертельний наслідок, який перебував у причинному зв`язку з умисним тілесним ушкодженням, не був усунений лікарським втручанням, хоча й міг бути ним усунений.

Отже, у такому разі необхідним є встановлення вини обвинуваченого як до заподіяння тяжкого ушкодження, так і до смерті потерпілого, тобто, що той, завдаючи ударів потерпілому, зокрема, в обличчя, голову, по тулубу, мав умисел заподіяти тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого як таких, що є умисним тяжким тілесним ушкодженням, що спричинило смерть потерпілого, суд враховує роз`яснення пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», відповідно до яких, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Крім цього, за усталеною у правозастосовній практиці позицією, стан алкогольного чи іншого сп`яніння потерпілого, його поведінка до події, моральне виховання, спосіб життя, аморальна чи віктимна поведінка - не виключають кримінальної відповідальності за вчинене винного.

Таким чином, суд вважає встановленим, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, дії його мали неодноразовий характер (чисельна кількість ударів), проте смерті йому він не бажав, а завдав удари внаслідок конфлікту, що в них виник. Натомість потерпілий зазнав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, що знаходяться у причинному зв`язку між діями обвинуваченого та смертю потерпілого, а, отже, виключають вбивство через необережність тощо.

Відтак, у відповідності до змісту статті 94 кримінального процесуального кодифікованого закону України, даючи оцінку усім дослідженим безпосередньо доказам у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин цього кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний із наданих доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що в межах цього кримінального провадження наявні усі перелічені вище умови задля можливості мовити про те, що з боку обвинуваченого було вчинено саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому судом було системно проаналізовано усе вище викладене, з`ясовано зміст і спрямованість умислу ОСОБА_5 , ураховано сукупність всіх обставин вчиненого ним діяння, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Отже, з матеріалів цього кримінального провадження убачається, що досудове розслідування проведене із дотриманням приписів чинного Кримінального процесуального кодексу України, без порушень прав обвинуваченого, з урахуванням правозастосовної практики, встановленої касаційним кримінальним судом, а також із застосуванням практики Європейського суду з прав людини, тобто рішень від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» та від 21.10.2011 року у справі «Коробов проти України», де суд зазначив, що при оцінці доказів, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, витлумачивши як того вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинуваченого, врахувавши всі фактичні обставини цього кримінального провадження, суд не знаходить підстав задля його виправдування від висунутого обвинувачення й доходить висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, оскільки він дійсно своїми умисними діями 20 вересня 2024 року завдав умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , що спричинило його смерть 30 вересня 2024 року.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_5 доведена повністю. Дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд керується нормою прямої дії, а саме приписом частини 2 статті 61 Конституції України щодо того, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, й ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, данні про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, суд виходить з їх класифікації, особливостей та обставин його вчинення, й ураховуючи санкцію інкримінованої йому частини 2 статті 121 Кримінального кодексу України та приписів частини 5 статті 12 цього ж кодифікованого закону, приходить до висновку, що обвинуваченим вчинений тяжкий злочин.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_5 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння раніше не судимий, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має офіційне місце реєстрації, проте фактично мешкав до затримання разом із дружиною, є військовослужбовцем за контрактом та боронить нашу країну від збройного нападу країни-агресора, за місцем служби характеризується посередньо, утримує малолітню дитину, суб`єктом господарської діяльності не є, допомогу по безробіттю не отримує, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на будь-яку тяжку хворобу не хворіє, є осудним, сприяв розкриттю кримінального правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав цивільний позов потерпілої як в частині відшкодування матеріальної, так і в частині спричиненої моральної шкоди.

В силу імперативного припису частини 2 статті 314-1 кримінального процесуального кодифікованого закону України доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, не надавалось.

Вирішуючи при призначенні покарання обставини, які його пом`якшують ОСОБА_5 , суд перш за все керується змістом частини 1 та 2 статті 66 Кримінального кодексу України, в яких наведений перелік таких обставин та зазначено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині 1 цієї статті.

Аналогічна правова позиція викладена і у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями), від якої до сих пір Верховний Суд не відступив, та яка роз`яснює, що наведені у частині 1 статті 66 Кримінального кодексу України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Також, суд знов ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, а саме:

- постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18),- щодо розуміння, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження;

- постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18),- щодо розуміння, що щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась. За наявності щирого каяття не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України. Тобто передбачені цим пунктом обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної;

-та постанову Великої Палати Верховного суду, прийняту 03.07.2019 року в межах справи з єдиним унікальним № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19),- щодо розуміння, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

За викладених обставин, в силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Вирішуючи при призначенні покарання ОСОБА_5 питання щодо наявності обставини, які його обтяжують, суд керуються змістом статті 67 Кримінального кодексу України, в якій наведений перелік таких обставин, і приходить до висновку, про те, що в силу приписів пункту 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України суд вбачає як обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Окрім цього, Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Також, призначаючи покарання обвинуваченому, суд ураховує й припис пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», де суд касаційної інстанції зауважив, що при призначенні покарання суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, судом при призначенні покарання повинні враховуються і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Одночасно з цим, Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, який, забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, у своїй постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18) зауважив, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Зважаючи на таке суд, обговорюючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, ураховує позицію сторони обвинувачення, яка вважала за можливе призначити обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, потерпілої та її представника, які просили суд призначити обвинуваченому максимальну міру покарання, а також позицію захисту, яка прохала суворо не карати, з огляду також на факт перебування обвинуваченого на лавах Збройних Сил України за контрактом продовж тривалого часу, й керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує особу винного, який повністю визнав себе винуватим у вчиненому, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, визнав цивільний позов повністю, мету, мотиви, обставини та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, відповідно до яких будь-якої шкоди державним та громадським інтересам заподіяно не було, проте потягнуло смерть людини, а також його поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Усе наведене у своїй сукупності та у співвідношенні, ураховуючи, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише в ізоляції та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому йому слід призначити покарання, обумовлене санкцією частини 2 статті 121 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на певний строк, який дорівнює саме 8 років, так як саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства, які захищаються, та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенню, ухваленому 17.09.2009 року у справі «Скоппола проти Італії», де суд зауважив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Також, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до приписів статті 75 Кримінального кодексу України, або застосування положень статті 69 чи 69-1 зазначеного кодексу, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці норми права мають бути застосовані.

Окрім того, ухвалюючи вирок, суд також не знаходить підстав для застосування приписів статей 96, 96-1 та 96-2 Кримінального кодексу України з тих самих підстав.

Потерпіла ОСОБА_3 під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 «Про відшкодування майнової та моральної шкоди», в якому просила стягнути з останнього на відшкодування майнової шкоди 13200,00 гривень та на відшкодування моральної шкоди 200000,00 гривень, а всього 213200,00 гривень.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 свої вимоги підтримала повністю й просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту позовних вимог.

Її представник - адвокат ОСОБА_4 - також повністю підтримав правову позицію потерпілої та наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 визнав повністю та не оспорював розмір ані матеріальної, ані моральної шкоди.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - також повністю підтримала правову позицію свого підзахисного, підтвердивши, що він дійсно повністю визнає позов ОСОБА_3 .

Повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи стосовно цивільного позову, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: вислухавши пояснення цивільного позивача, її представника, цивільного відповідача, його представника та дослідивши письмові докази стосовно них, з`ясувавши характер і розмір шкоди, наявність причинного зв`язку між нею та вчиненим, роль і ступень участі обвинуваченого в її заподіянні, а також відомості щодо відсутності наявності відшкодування шкоди до судового розгляду, - суд вважає, що позов потерпілої ОСОБА_3 слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Частина 2 статті 128 кодифікованого кримінального процесуального закону України визначає, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із приписами частини 5 вказаної статті цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими ним. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Абзац 1 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватись відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно з положеннями статті 1177 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. При цьому умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом.

Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну шкоду та підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в статтях 22, 23, 1166 и 1167 Цивільного кодексу України.

Так, в силу вимог частини 1, підпункту 1 частини 2 та частини 3 статті 22 цивільного кодифікованого закону України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. При цьому під збитками ця норма закону розуміє реальні збитки, тобто втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до положень частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як наголошено положеннями частини 2 наведеної вище статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, як убачається з роз`яснень, які містяться у абзаці 1 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В ході судового розгляду цього кримінального провадження суд переконався у наявності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння.

У свою чергу, наданою потерпілою ОСОБА_3 накладною № 391 від 01.10.2024 року доведено суду розмір витрат, понесених нею у зв`язку із похованням її чоловіка в сумі 13200,00 гривень.

Частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У своєму цивільному позові потерпіла ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 саме суму матеріальної шкоди в розмірі 13200,00 гривень, яку фактично витрачено нею на поховання ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Отже, беручи до уваги приписи частини 2 віще наведеної норми права, про те, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджується своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, з цивільного відповідача підлягає стягненню на користь цивільного позивача у рахунок відшкодування майнової шкоди саме грошова сума в розмірі 13200,00 гривень.

Крім майнової, відшкодуванню потерпілій підлягає й моральна шкода.

Так, відповідно до положень частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому згідно з частиною 2 статті 1168 цивільного кодифікованого акту України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як визначено у статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, грішми, іншим майном або в інший спосіб, одноразово, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з її розміром.

Перелік дій, які можуть викликати моральну шкоду особи передбачений приписами частини 2 статті 23 вказаного кодексу.

Крім того, пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначила позивач ОСОБА_3 , завдана їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із смертю чоловіка, що відповідає визначенням, котрі містяться у положеннях пункту 2 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України.

На обґрунтування цих позовних вимог потерпіла вказала, що її моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень її чоловіку, внаслідок яких він помер. Втрата близької людини негативно вплинула на її звичайний життєвий ритм, матеріальне забезпечення, що позначилося на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань, а тому свою моральну шкоду вона оцінила з урахуванням зазначеного в суму 200000,00 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами У країни.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

За частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України та пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як убачається із змісту позовних вимог потерпілої, вона обрала спосіб відшкодування завданої їй моральної шкоди шляхом одноразової виплати грошової суми у розмірі 200000,00 гривень, яку суд на підставі досліджених матеріалів справи та з урахуванням викладених вище вимог чинного законодавства України та повного визнання позову цивільним відповідачем вважає розумною та справедливою сатисфакцією, тобто згоден з тим, що відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 слід вважати саме таку визначену потерпілою суму.

Враховуючи все наведене вище, з урахуванням визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, суд переконався в тому, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 , поданий в рамках кримінального провадження належним позивачем до належного відповідача, є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю в межах їх доведеності наявними доказами у справі.

Тому, приймаючи до уваги припис частини 1 статті 129 Кримінального процесуального кодексу України про те, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому, на користь потерпілої ОСОБА_3 слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 як цивільного відповідача кошти на відшкодування спричиненої їй моральної шкоди в розмірі 200000,00 гривень та в рахунок відшкодування майнової шкоди суму 13200,00 гривень, а всього 213000,00 гривень

Відповідно до пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази:

?кофту чорного кольору, худі з малюнком на передній частині та правому рукаві, фірми «Staff», розмір «М», з нашаруванням речовини бурого кольору по зовнішній поверхні;

?футболку світло салатового кольору, фірми «Ravan», розмір «48/М», з написом на передній поверхні «With love to the world» та нашаруванням речовини бурого кольору в нижній частині;

?штани - джинси, темно-синього кольору, фірми «LCW Jeans», розмір «W30», з?нашаруванням речовини бурого кольору;

?кросівки темно-синього кольору, з підошвою білого кольору, 42 розміру, з нашаруванням речовини бурого кольору;

?шкарпетки сірого кольору з білими смужками та нашаруванням речовини?бурого кольору, 42-45розміру;

?змив речовини бурого кольору з правої та лівої руки,-

визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_26 21 вересня 2024 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів цього ж ВП, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211 (а. с. 231 - 233),- підлягають знищенню.

Відповідно до пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази:

?штани із джинсового матеріалу чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору марки «Mavi Black»;

?взуття (ботинки) марки «Quechua» темного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору;

?джинсову жилетку блакитного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору;

?труси сірого кольору марки «Dreams» зі слідами речовини бурого кольору;

?сорочку в клітинку сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору;

?шкарпетки чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору;

?скляну пляшку 0,25 літрів марки «Pervak»;

?змиви на марлевому тампоні речовини бурого кольору з поверхні підлоги та з поверхні центральної стіни,-

визнані постановою, прийнятою слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_30 21 вересня 2024 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів цього ж ВП, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211 (а. с. 234 - 236),- підлягають знищенню.

Відповідно до пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази: зразки крові, змиви з рук, зрізи нігтьових пластин підозрюваного ОСОБА_5 ,- визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 22 листопада 2024 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів цього ж ВП, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211 (а. с. 241 - 242),- підлягають знищенню.

Відповідно до пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази:

?грошові купюру номіналом 50 гривень (EA9542651) та номіналом 100 гривень (УЙ8723238) зі слідами речовини бурого кольору;

?кепку синього кольору марки «Armani Jeans»;

?спортивні штани сірого кольору,-

визнані постановою, прийнятою слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_30 21 вересня 2024 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів цього ж ВП, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211 (а. с. 237 - 240),- підлягають поверненню власникові (законному володільцю).

Відповідно до пункту 7 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази: диск з відеозаписом, при якому ОСОБА_5 , дає свої пояснення відносно того яким чином та при яких обставинах він спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 ,- визнаний постановою, прийнятою старшим слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 21 вересня 2024 року та долучений до матеріалів кримінального провадження (а. с. 244 - 245),- підлягає залишенню в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 25.09.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/10712/24 (провадження № 1-кс/635/1712/2024) слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_27 , арешт майна, тимчасово вилученого в ході огляду місця події,- накладений шляхом заборони володіння, користування, розпорядження, зокрема на:

-скляну пляшка 0,25 «Pervak»; паперову купюрю номіналом 50 гривень з слідами речовини бурого кольору (ЕА9542651); кепку синього кольору «Armani Jeans»; змив на марлевому тампоні речовини бурого кольору з підлоги; змив речовини бурого кольору з поверхні центральної стіни; мобільний пристрій «SIGMA MOBILE» чорного кольору; банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_6 ; грошову купюру номіналом 100 гривень (УЙ 8723238) зі слідами речовини бурого кольору; банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_7 ; спортивні штани сірого кольору; штани із джинсового матеріалу чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору «Mavi Black»; ботинки «Quechua» темного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору; джинсову жилетку блакитного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору; труси сірого кольору «Diedenis» із нашаруванням речовини бурого кольору; сорочку в клітинку сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору; шкарпетки чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору,-

а також арешт майна, тимчасово вилученого в ході особистого обшуку особи підозрюваного у вчиненні злочину, накладений шляхом заборони володіння, користування, розпорядження, зокрема на:

- кофту чорного кольору, худі з малюнком на передній частині та правому рукаві, фірми «Staff», розміру «М», з нашаруванням речовини бурого кольору по зовнішній поверхні; футболку світло салатового кольору, фірми «Ravan», розміру «48/М», з написом на передній поверхні «With love to the world» та нашаруванням речовини бурого кольору в нижній частині; штани джинси темно-синього кольору фірми «LCW Jeans», розміру «W30», з нашаруванням речовини бурого кольору; кросівки темно-синього кольору, з підошвою білого кольору, 42 розміру, з нашаруванням речовини бурого кольору; шкарпетки сірого кольору з білими смужками та нашаруванням речовини бурого кольору, 42-45 розміру, змив речовини бурого кольору з правої та лівої руки затриманого (а. с. 246 - 250),-

слід скасувати, оскільки відпала потреба в його подальшому застосуванні.

Натомість застосований на стадії досудового розслідування та в подальшому неодноразово продовжений під час судового провадження, зокрема, на підставі ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленої 10.02.2025 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» на строк 60 днів без визначення застави, тобто до 10 квітня 2025 року включно,- слід залишити без змін до набрання вироком законної сили (а. с. 131 - 132), оскільки не відпали мета та підстави його застосування.

Приходячи до такого, суд зауважує, що частиною 1 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України унормовано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до приписів статті 5 неодноразово вищезгаданої Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений свободи, окрім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

В рішенні Європейського суду з прав людини, ухваленого 04.09.2015 року у справі «Руслан Яковенко проти України», констатовано, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою після засудження компетентним судом у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть, якщо він ще не набрав законної сила і його можна оскаржити.

Саме тому, з метою забезпечення можливого апеляційного перегляду справи як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування засудженого від суду під тиском тягаря призначеного до відбування покарання за вчинення тяжкого злочину, суд вважає, що подальше тримання ОСОБА_5 під вартою є обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для зміни або скасування до набрання вироком законної сили застосованого до нього запобіжного заходу.

Також, суд наголошує, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Зміст частини 1 статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30.06.1993 року (із змінами та доповненнями) мовить про те, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відтак, беручи до відома припис частини 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, яким обумовлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, ураховуючи, що до ОСОБА_5 вперше був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_27 , постановленою 23.09.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/10712/24 (провадження № 1-кс/635/1685/2024), який в подальшому не змінювався та не скасовувався, суд застосовує положення частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України й обчислює йому строк відбуття покарання з моменту фактичного затримання, визначеного протоколом затримання особи, підозрюваної особи у вчиненні злочину, та подальшого застосування йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 21 вересня 2024 року о 07 годин 10 хвилин (а. с. 228, 219 - 227), зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Ухвалюючи вирок та формуючи усі наведені в ньому висновки, суд покладається на положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що вимагають від суду, який підпадає під її дію, бути безпристраснім, що включає у себе відсутність упередження або упередженості.

У рішеннях «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30.09.2010 року та у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що словосполучення «згідно із законом» по суті стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Тобто відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що відображує принцип, пов`язаний із належним відправленням правосуддя, в кожному рішенні судів та трибуналів повинні бути належним чином викладені аргументі, на яких вони базуються.

Відтак, здебільшого, суд застосовує приписи пункту 42 остаточного Рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого 15.11.2007 року за заявою № 22750/02 у справі «Бендерський проти України», де суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитись залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року). Право може вважатись ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (пункт 33 рішення «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000 року та пункти 32 і 35 рішення «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006 року).

Отже, позиція сторони захисту та сторони обвинувачення була почута, їх зауваження заслухані та вивчені судом.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; Рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», від 21.10.2011 року у справі «Коробов проти України», від 17.09.2009 року у справі «Скоппола проти Італії» та від 28.10.1994 року у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства»; статтями 9, 59, 61 та 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктами 3 та 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 12, 50, 63, 65 - 67, частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); статтями 22, 23, 1166 - 1168 і 1177 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ІV (із змінами та доповненнями); Постановами Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями), № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (із змінами та доповненнями), № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди; частиною 2 статті 52 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 року (із змінами та доповненнями); постановами Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятими 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18), 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18), і 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18); постановами Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятими 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18), 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18), а також статтями 17, 31, 35 - 37, 84 - 86, 91, пунктами 4 і 5 частини 9 статті 100, статтями 128 - 129, 131 - 132, 349, 368 - 371, 373 - 376, 392, 393, 395, 532 - 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями),-

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Згідно із частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 21 вересня 2024 року о 07 годин 10 хвилин, зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» залишити без змін до набрання вироком законної сили, оскільки не відпали мета та підстави його застосування.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди 200000,00 гривень та спричиненої їй матеріальної шкоди 13200,00 гривень, а всього 213200,00 гривень (двісті тринадцять тисяч двісті гривень 00 копійок).

Речові докази:

?кофту чорного кольору, худі з малюнком на передній частині та правому рукаві, фірми «Staff», розмір «М», з нашаруванням речовини бурого кольору по зовнішній поверхні;

?футболку світло салатового кольору, фірми «Ravan», розмір «48/М», з написом на передній поверхні «With love to the world» та нашаруванням речовини бурого кольору в нижній частині;

?штани - джинси, темно-синього кольору, фірми «LCW Jeans», розмір «W30», з?нашаруванням речовини бурого кольору;

?кросівки темно-синього кольору, з підошвою білого кольору, 42 розміру, з нашаруванням речовини бурого кольору;

?шкарпетки сірого кольору з білими смужками та нашаруванням речовини?бурого кольору, 42-45розміру;

?змив речовини бурого кольору з правої та лівої руки,-

визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_26 21 вересня 2024 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів цього ж ВП, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211 (а. с. 231 - 233),- знищити.

Речові докази:

?штани із джинсового матеріалу чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору марки «Mavi Black»;

?взуття (ботинки) марки «Quechua» темного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору;

?джинсову жилетку блакитного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору;

?труси сірого кольору марки «Dreams» зі слідами речовини бурого кольору;

?сорочку в клітинку сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору;

?шкарпетки чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору;

?скляну пляшку 0,25 літрів марки «Pervak»;

?змиви на марлевому тампоні речовини бурого кольору з поверхні підлоги та з поверхні центральної стіни,-

визнані постановою, прийнятою слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_30 21 вересня 2024 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів цього ж ВП, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211 (а. с. 234 - 236),- знищити.

Речові докази: зразки крові, змиви з рук, зрізи нігтьових пластин підозрюваного ОСОБА_5 ,- визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 22 листопада 2024 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів цього ж ВП, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211 (а. с. 241 - 242),- знищити.

Речові докази:

?грошові купюру номіналом 50 гривень (EA9542651) та номіналом 100 гривень (УЙ8723238) зі слідами речовини бурого кольору;

?кепку синього кольору марки «Armani Jeans»;

?спортивні штани сірого кольору,-

визнані постановою, прийнятою слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_30 21 вересня 2024 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів цього ж ВП, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211 (а. с. 237 - 240),- повернути власникові (законному володільцю).

Речові докази: диск з відеозаписом, при якому ОСОБА_5 , дає свої пояснення відносно того яким чином та при яких обставинах він спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 ,- визнаний постановою, прийнятою старшим слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 21 вересня 2024 року та долучений до матеріалів кримінального провадження (а. с. 244 - 245),- залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Скасувати застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 25.09.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/10712/24 (провадження № 1-кс/635/1712/2024) слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_27 , арешт майна, тимчасово вилученого в ході огляду місця події,- накладений шляхом заборони володіння, користування, розпорядження, зокрема на:

-скляну пляшка 0,25 «Pervak»; паперову купюрю номіналом 50 гривень з слідами речовини бурого кольору (ЕА9542651); кепку синього кольору «Armani Jeans»; змив на марлевому тампоні речовини бурого кольору з підлоги; змив речовини бурого кольору з поверхні центральної стіни; мобільний пристрій «SIGMA MOBILE» чорного кольору; банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_6 ; грошову купюру номіналом 100 гривень (УЙ 8723238) зі слідами речовини бурого кольору; банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_7 ; спортивні штани сірого кольору; штани із джинсового матеріалу чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору «Mavi Black»; ботинки «Quechua» темного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору; джинсову жилетку блакитного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору; труси сірого кольору «Diedenis» із нашаруванням речовини бурого кольору; сорочку в клітинку сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору; шкарпетки чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору,-

а також арешт майна, тимчасово вилученого в ході особистого обшуку особи підозрюваного у вчиненні злочину, накладений шляхом заборони володіння, користування, розпорядження, зокрема на:

- кофту чорного кольору, худі з малюнком на передній частині та правому рукаві, фірми «Staff», розміру «М», з нашаруванням речовини бурого кольору по зовнішній поверхні; футболку світло салатового кольору, фірми «Ravan», розміру «48/М», з написом на передній поверхні «With love to the world» та нашаруванням речовини бурого кольору в нижній частині; штани джинси темно-синього кольору фірми «LCW Jeans», розміру «W30», з нашаруванням речовини бурого кольору; кросівки темно-синього кольору, з підошвою білого кольору, 42 розміру, з нашаруванням речовини бурого кольору; шкарпетки сірого кольору з білими смужками та нашаруванням речовини бурого кольору, 42-45 розміру, змив речовини бурого кольору з правої та лівої руки затриманого (а. с. 246 - 250),-

оскільки відпала потреба в його подальшому застосуванні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, потерпілій та його представнику.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція в Харківський апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1