Справа № 233/9102/19
Провадження № 1-кп/932/927/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку запобіжного заходу

28 січня 2025 року колегія суддів Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні з розгляду кримінального провадження № 0001122 від 16.09.2019 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мошково Мошківського району Новосибірської області, Російська Федерація, молдованина, громадянина Молдови, з середньою технічною освітою, розлученого, судимого 27.03.2013 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст.187 ч.4 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 03.06.2019 на підставі ст.81 КК України умовно-достроково з іспитовим строком 2 роки 6 місяців 21 день, не працюючого, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого: АДРЕСА_2 , за ст.ст. 115 ч.2 п.9, 128 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ст.ст. 115 ч.2 п.9, 128 КК України.

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_5 у зв`язку зі спливом раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» заявила клопотання про його продовження. Обгрунтовуючи клопотання, прокурор послалася на продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні обвинуваченому вказаного виду запобіжного заходу. Підставами вважати, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, прокурор зазначає усвідомлення обвинуваченим тяжкості покарання, яке йому загрожує в разі доведення його вини, визначене законом від 10 до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі, те, що він є громадянином іншої країни, стійких соціальних зв`язків, дітей, офіційного джерела доходу не має, а місце його фактичного проживання в м.Костянтинівка Донецької області знаходиться в безпосередній близькості до тимчасово неконтрольованої окупованої території України, що може сприяти його втечі.

Крім того, на думку прокурора, з метою уникнення покарання за скоєне кримінальне правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків сторони обвинувачення, серед яких його співмешканка ОСОБА_9 , з метою схилити їх до зміни показань на свою користь.

Обгрунтовуючи ризик вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень, прокурор вказує на суспільну небезпечність обвинуваченого, його попередню судимість за ст.187 ч.4 КК України, вчинення інкримінованого йому злочину в дуже короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, до повного відбуття покарання, його соціальну неадаптованість та небажання ставати на шлях виправлення.

Вказуючи на неможливість забезпечення його належної процесуальної поведінки будь-яким іншим, більш м`яким запобіжним заходом, прокурор просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, вважаючи цей захід співмірним з існуючими ризиками.

В судовому засіданні прокурор своє клопотання підтримала і просила суд його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечував, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. В обґрунтування своєї позиції вказував на свою невинуватість у вчиненні висунутого проти нього обвинувачення та що обвинувачення у даному кримінальному провадженні пред`явлено не тій особі.

Позиція обвинуваченого була підтримана його захисником.

Надавши оцінку заявленим прокурором ризикам та вислухавши думки сторін, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід обвинуваченому. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Статтею 199 КПК України визначено, що підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують тримання особи під вартою.

В контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Обговорюючи питання продовження існування ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, на які вказувала прокурор, колегія суддів враховує особливу тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, що призвів до загибелі людини, суспільно-небезпечний характер діяння, негативну репутацію обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності і за висунутим йому обвинуваченням, звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково, до відбуття покарання, знову вчинив особливо тяжкий злочин, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи (Справа ЄСПЛ «Смирнов проти Росії»).

Згідно практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення та суворість покарання самі по собі не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, втім у сукупності з іншими обставинами та наявними ризиками таке обвинувачення може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду або шляхом незаконного впливу з цією ж метою на ще недопитаних судом свідків. Тому наведені прокурором ризики щодо можливого переховування обвинуваченого від суду а також незаконний вплив на свідків є обґрунтованими і доведеними.

З огляду на особу обвинуваченого, його попереднє притягнення до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.187 КК України, небажання ставати на шлях виправлення, відсутність працевлаштування та законного джерела доходу, залишається триваючим і ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального провадження, що також доведено прокурором.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу, крім зазначених ризиків, суд також враховує суспільний інтерес, який має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості і вимагає від суду забезпечення не тільки права обвинуваченого, а й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вказує на необхідність більш суворої оцінки цінностей суспільства та виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Беручи до уваги наведене, дані про особу обвинуваченого, його соціальний статус та зв`язки з країною, в якій він піддається кримінальному переслідуванню та не має постійного місця проживання, а також введення в державі воєнного стану, який значно підсилює існуючі ризики, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів без застосування застави.

Доводи обвинуваченого і захисника про необґрунтованість обвинувачення як такі, що унеможливлюють застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є безпідставними, оскільки цим обставинам суд дає оцінку під час ухвалення остаточного рішення, а тривалість судового розгляду, викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, самі по собі не утворюють підстав для звільнення з під варти та не свідчать про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу. Обставин, які б переважали існуючі ризики, або тих, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, судом не встановлено.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, так як вважає, що будь-який з них з врахуванням вище наведених обставин не здатний забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

Керуючись статтями 183 , 184, 193,197,199, 372 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ст.ст. 115 ч.2 п.9, 128 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» по 28 березня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну йому запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Резолютивна частина ухвали проголошена 28.01.2025, повний текст ухвали оголошено 29.01.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3