Справа № 466/7805/21
Провадження № 1-кп/466/113/25
У Х В А Л А

09 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000848 від 04.11.2020 про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, -

встановив:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

На досудовому слідстві ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строк якого в подальшому було неодноразово продовжено.

Прокурором 09.04.2025року на адресу суду подано клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строк тримання під вартою на шістдесят днів без визначення застави, оскільки розглянути справу у передбачені законом строки не представляється за можливе, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченій не змінились.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечили щодо продовження строку тримання під вартою, просили визначити розмір застави чи змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова, обвинуваченій ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого було неодноразово продовжено судом, який завершується 13.04.2025 року.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Обраний обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри, на даний час, не виходить за межі розумного строку.

Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Під час розгляду кримінального провадження в суді не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, також судом не отримано відомостей щодо міцних соціальних зав`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченої,зокрема, цілодобового домашнього арешту чи визначення застави, суд бере до уваги п.1 ч.4 ст.183 КПК України та враховує те, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину.

Суд приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_7 та виконання нею процесуальних рішень суду.

Окрім цього, зважаючи на те, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 відносяться до категорії особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та особливо наркотичних засобів, обіг яких заборонено, направлене проти здоров`я нації, вчинені умисно, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, відтак порушує основоположні цінності суспільства, наявність ознак справжнього інтересу, придбання, зберігання з метою збуту та збуту наркотичних засобів та особливо наркотичних засобів, обіг яких заборонено, що призводить до суттєвого погіршення криміногенної обстановки як в масштабах Львівської області, так і всієї держави, призводить до формування негативного іміджу держави на міжнародній арені та на шляху європейської інтеграції в контексті неспроможності держави ефективно протидіяти організованій злочинності, незаконному збуту наркотичних засобів та особливо небезпечних наркотичних засобів, наявні підстави вважати, що обвинувачена, може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовжити застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки заявлені ризики не зменшились, більш м`які запобіжні заходи не в силі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`які.

Суд вважає, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У відповідності до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд вправі при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину у сфері обігу наркотичних засобів.

Оскільки, обвинуваченій ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, суд вважає за недоцільне визначати обвинуваченій запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 194, 331, 372 КПК України, суд, -

постановив:

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів 14 квітня 2025 року по 12 червня 2025 року включно, без визначення застави.

Вручити копію ухвали учасникам процесу.

Скерувати копію ухвали на виконання до Державної установи «Львівська установа виконання покарань («19)» щодо обвинуваченої ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду в строк передбачений чинним законодавством з дня оголошення ухвали, обвинуваченою ОСОБА_5 з часу отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1