ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року відносно ОСОБА_7 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Стягнуто з нього процесуальні витрати. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, будучи військовослужбовцем Збройних сил України солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правила дорожнього руху), та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п. 10.1. Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху

Відповідно до п. 16.11. Правил дорожнього руху, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Проте, солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи вимоги вказаного вище законодавства, яке регламентує правила дорожнього руху, та маючи можливість належно їх виконувати, діючи із кримінально-протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив їх порушення та вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, приблизно о 10 годині 00 хвилин, 15 травня 2023 року, в світлий час доби, солдат ОСОБА_8 , керуючи на достатніх правових підставах технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Subaru Forester» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , здійснював рух з прилеглого повороту (Т-подібного перехрестя, який веде до автошляху Т-0514) с. Щурове, Лиманської ТГ Краматорського району Донецької області .

У той самий час, по головній дорозі проїжджій частині автошляху Т-0514 сполученням «м. Краматорськ м. Добропілля», рухався автомобіль марки «Volvo XC-90» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який їхав з боку м. Лиман в напрямку с. Райгородок Донецької області.

У ході руху, солдат ОСОБА_8 , діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не будучи уважним, не маючи перешкод технічного характеру для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки, адекватно не реагуючи на зміну дорожньої обстановки, виїхав в маневрі лівого повороту, на головну дорогу автошляху Т 0514, сполученням «м. Краматорськ м. Добропілля», де не дав дорогу автомобілю марки «Volvo XC-90» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався вказаною дорогою, та скоїв із ним зіткнення.

Внаслідок вказаної події, пасажир автомобілем марки «Subaru Forester» з реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: переломи кісток обличчя та основи черепу, субдуральна гематома правої півкулі головного мозку, забій головного мозку, забійні рани обличчя, синці повік очей; закрита тупа травма грудної клітки: двобічний гемопневмоторакс.

Допущені ОСОБА_8 порушення вимог п.10.1 та 16.11. Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно небезпечних наслідків у вигляді отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_10 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.

На вказане рішення обвинуваченим ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду відносно нього змінити в частині призначеного покарання. Просить призначити йому покарання із застосування ст. 75 КК України та додаткове покарання виключити. Вказує, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. Зазначає, що він не раніше не судимий, є військовослужбовцем та учасником бойових дій, характеризується позитивно. Крім того, ОСОБА_11 наполягає, що кримінальне правопорушення вчинено з необережності.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_7 ніким не оскаржується, а тому на підстав ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При цьому, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, за місцем проживання та місці працевлаштування характеризується позитивно.

На переконання колегії суддів, з огляду на тяжкість наслідків, що настали у результаті грубого порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху, а саме заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, у своїй сукупності виключають можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Колегія суддів обговорюючи доводи апеляційної скарги в частині призначення ОСОБА_7 покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, а тому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням обставин вчинення вказаного злочину очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір основного покарання в межах санкції інкримінованої статті, а оскільки зазначений злочин відноситься до правопорушень з підвищеною суспільною небезпекою, прийняв обґрунтоване та законне рішення призначивши обвинуваченому додаткове покарання в достатньому розмірі у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів вважає не спроможними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді