Номер провадження: 11-сс/813/215/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у письмовому провадженні, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2024, якою в межах к/п №0000693 від 08.05.2024 відносно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Калінінград, рф, громадянки рф, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

- підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 27.02.2025, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_8 та було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27.02.2025 із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_7 підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, врахував його суспільну небезпеку та наявність ризиків, передбачених п.п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою, такою, що не відповідає релевантній практиці ЄСПЛ з таких підстав:

- в оскаржуваній ухвалі декларативно зазначені ризики, без будь якого обґрунтування. В межах вказаного провадження проведено ряд обшуків та було вилучене майно, яке на думку органу досудового розслідування має значення для кримінального провадження, що фактично нівелює наявність ризику, передбаченого п. 2) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик переховування від органу досудового розслідування штучно створений працівниками СБУ, оскільки рішенням головного спеціаліста відділу міграційного контролю ГУ ДМС в Одеській обл. від 22.07.2024 вирішено примусово видворити з України громадянку рф ОСОБА_7 на підставі того, що працівниками управління Департаменту ВКР СБУ було виявлено та з метою з`ясування обставин законності перебування на території України доставлено ОСОБА_7 до ГУ ДМС в Одеській обл.

- поза увагою слідчого судді залишилася релевантна практика ЄСПЛ, викладена у рішенні «Сукачов проти України» від 30.01.2020, де суд визнав неналежними умови тримання ув`язнених під вартою у більшості СІЗО України (зокрема й в Одеському СІЗО), що утворює порушення статті 3 Конвенції, а також зауважив на тому, що коли держава не може гарантувати кожному ув`язненому умови, які відповідають ст. 3 Конвенції, найбільш доречним рішенням проблеми переповненості уявляється зменшення кількості утримуваних осіб шляхом частішого використання заходів, не пов`язаних з триманням під вартою і шляхом мінімізації використання попереднього ув`язнення;

- слідчий суддя, приймаючи рішення про відсутність підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу не навів цьому жодного обґрунтування окрім цитування статті КПК України,

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 30.12.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або визначити заставу у межах, встановлених ст. 182 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_9 направили на адресу апеляційного суду клопотання, в яких просили розглядати апеляційну скаргу за їх відсутності, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 та ст. 405 КПК України розгляд проведено без учасників судового розгляду та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки захисник в апеляційній скарзі не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Водночас, що стосується наявності ризиків у вказаному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрювана ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків, знищити, спотворити або приховати будь-яку із речей та документів, які мають значення для кримінального провадження та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити інкриміноване.

Так, існування вказаних ризиків обумовлене тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваній ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою та тією обставиною, що підозрювана знайома зі свідками та іншими підозрюваними у провадженні.

Колегія суддів у контексті обставин зазначеного кримінального провадження враховує, що досудове розслідування триває, наразі встановлені не всі обставини провадження, не всі особи, які можуть бути причетні до вчинення інкримінованих злочинів.

Окрім того, на теперішній час необхідно вирішити питання щодо повідомлення зміненої підозри повідомлення про нову підозру, що також вказує на існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд також враховує ту обставину, що згідно з оголошеною підозрою, ОСОБА_7 , яка будучи громадянкою рф, приймала участь у непередбачених Законом України воєнізованому формуванні, у найбільш несприятливий для держави час, коли більшість людських та технічних ресурсів спрямовані на відсіч збройної агресії рф, які розв`язали повномасштабну війну в Україні, руйнують країну та вбивають її громадян.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів наголошує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду, процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій демократичній країні, де панує верховенство права, а саме: презумпція невинуватості; презумпція свободи та імператив поваги до людської гідності.

Таким чином, слід вважати, що запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Водночас, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Відтак, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів, приходить до висновку про те, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що з огляду на обґрунтованість підозри та наявність ризиків дії та поведінка підозрюваної ОСОБА_7 на теперішній час потребують виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Що стосується доводів захисників відносно можливості визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, апеляційний суд зауважує наступне.

Приписами ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

На підставі системного аналізу положень кримінального процесуального закону, які регламентують визначення застави, можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи.

Натомість, апеляційний суд враховує фактичні обставини вчинення інкримінованого злочину, його підвищену суспільну небезпеку, наявність ризиків, та погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що потреби досудового розслідування та суспільний інтересах на даному етапі провадженні виправдовують застосування безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 на визначений строк, а питання доцільності подальшого застосування щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде перевірена слідчим суддею через нетривалий час.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваної ОСОБА_7 на даному етапі досудового розслідування необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2024, якою в межах к/п № 0000693 від 08.05.2024 відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 27.02.2025, без визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4