СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/661/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання -ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002840 від 09.09.2024 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , судимого: 20.02.2024 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185, ч, 4 ст. 296, ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, сторони кримінального провадження: прокурори - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 , захисник - ОСОБА_6 , потерпілий - ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , не маючи постійного місця роботи та джерела заробітку, відчуваючи суттєву потребу у коштах, в умовах воєнного стану, знаходячись поблизу виходу зі станції метро «Житомирська» по пр. Берестейському в м. Києві, вирішив вчинити грабіж чужого майна. З метою відшукання предмету посягання, ОСОБА_3 09.09.2024 приблизно о 19.00 год. прослідував до виходу зі станції метро «Житомирська», що по пр. Берестейському, 136, в м. Києві, де звернув увагу на раніше не знайомого йому потерпілого ОСОБА_7 , котрий стояв біля парапету входу до станції метро «Житомирська» та біля якого знаходилась його шкіряна сумка чорного кольору з майном, яку ОСОБА_3 вирішив відкрито викрасти, з метою обернення на свою користь та покращення матеріального становища.

Так, ОСОБА_8 , реалізуючи свій кримінально-протиправний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зі спини підійшов до потерпілого ОСОБА_7 та вихопив у останнього шкіряну сумку чорного кольору вартістю 35000 грн., в якій знаходився гаманець «Patek» чорного кольору вартістю 4000 грн., із грошовими коштами в сумі 5980 грн. та банківськими картками з № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Відкрито викравши у потерпілого ОСОБА_7 вище зазначене майно на загальну суму 44980 грн., ОСОБА_3 з місця вчинення злочину втік, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 44 980 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, не погоджуючись із кваліфікацією своїх дій. Обвинувачений суду показав, що 09.09.2024 року приблизно о 19.00 год. біля станції метро «Житомирська» помітив потерпілого, біля якого на парапеті лежала сумка. У зв`язку з скрутним матеріальним становищем, вирішив викрасти сумку, яку взяв і побіг. Коли біг, то не чув щоб хтось його наздоганяв чи кричав йому, був у навушниках. Приблизно через 200-300 м почув крики, усвідомивши, що за ним біжать, сумку залишив при собі, а через приблизно 600 м його наздогнали та зупинили два працівники поліції та один цивільний. Барсетку потерпілого не відкривав. Вважає, що вчинив крадіжку, оскільки потерпілий не бачив, як він брав його сумку, тому його дії були таємними. До своїх дій ставиться негативно, зробив для себе висновки, більше так вчиняти не буде. У судових дебатах заявив про щире каяття, визнаючи обставини вчиненого, наполягаючи на неправильній кваліфікації своїх дій.

Судом безпосередньо допитаний потерпілий та свідок, а також досліджені письмові докази.

Так, потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що точної дати не пам`ятає, але не оспорює час та дату, що вказана в обвинувальному акті, перебував у м. Києві біля станції метрополітену «Житомирська». Стояв біля входу у метро, поклавши сумку-барсетку чорного кольору на парапет. Сумку притримував рукою, розмовляв по телефону чи набирав смс. У цей час його сумку вихопив обвинувачений та побіг. Він відразу ж почав його наздоганяти, кричав щоб той зупинився, просив допомоги у перехожих. Коли намагався наздогнати обвинуваченого, бачив, що сумка у нього. Самостійно наздогнати не зміг, проте пізніше приблизно через 10-15 хвилин обвинуваченого привели працівники поліції. Самостійно поліцію не встиг викликати, напевно працівники поліції були поряд. У сумці були гроші у сумі приблизно 5-6 тисяч гривень, точна сума вказана у протоколі огляду, банківські картки з кредитним лімітом приблизно 1 мільйон гривень. Крім того, сама сумка є досить дорогою. Усі викрадені речі були йому повернуті, матеріальних претензій до обвинуваченого не має, лише моральні. З приводу покарання, вважає що обвинувачений заслуговує на максимально суворе покарання, оскільки вчинив подібний злочин не вперше.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що з обвинуваченим ОСОБА_3 раніше не знайомий. Приблизно у вересні 2024 року, о 16-17 годині зустрівся біля станції метрополітену «Житомирська» із матір`ю. Навпроти них помітив чоловіка у костюмі, який поставив барсетку біля себе на парапет. У цей час до нього ззаду підбіг обвинувачений, вихопив сумку та почав тікати. Потерпілий почав кричати, запропонував заплатити 100 доларів тому хто спіймає обвинуваченого. Він почав наздоганяти обвинуваченого, також за ним побігли ще двоє хлопців, які, як потім з`ясувалось, були працівниками поліції. Обвинуваченого затримали. ОСОБА_3 з собою мав рюкзак, був одягнутий у спортивний костюм, мав довге волосся. Впевнений, що саме обвинувачений викрав сумку, оскільки він був у полі його зору, наздоганяючи його бачив, що він тримає сумку та нічого звідти не викидав. Свідок, оглянувши додаток до протоколу затримання, підтвердив, що саме такий рюкзак був у затриманого, також вказав і на барсетку, яку викрали. На оглянутому у судовому засіданні відеозаписі з камер відеоспостереження вказав на потерпілого, а також підтвердив свою участь у подіях по переслідуванню обвинуваченого.

Витяг з ЄРДР, постанови про призначення групи прокурорів, слідчих, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, постанову та протокол про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, суд бере до уваги на підтвердження допустимості доказів, зібраних у межах даного кримінального провадження (а.с.47, 48-49, 50-51, 52, 89-90, 91).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 09.09.2024, оглянуто ділянку місцевості по пр. Берестейському, 136 в м. Києві та встановлено місце вчинення кримінального правопорушення ( а.с.53-60).

Згідно протоколу затримання від 09.09.2024, ОСОБА_3 затримано в порядку ст.208 КПК України безпосередньо після вчинення злочину а також вилучено, серед іншого, шкіряну сумку чорного кольору, гаманець «Patek» чорного кольору, грошові кошти сумі 5980 грн., банківські картки з № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ( а.с.61-76).

Відповідно до протоколу перегляду відеозапису від 10.09.2024, оглянуто відеофайли з камер спостереження системи «Безпечне місто», які розташовані по пр. Берестейському, 136 - вихід зі станції метро Житомирська та встановлено потерпілого, який підійшов до парапету, куди поклав дві сумки. Через деякий час до потерпілого ззаду підбігає обвинувачений, який схопив сумку та тікає, а потерпілий починає його переслідувати ( а.с.84 - диск з відеозаписом, а.с.86-88). В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказав на себе, а також місце його перебування під час вчинення злочину. Обвинувачений також не заперечував достовірність відео за його участі.

Згідно протоколу перегляду відеозапису від 10.09.2024, оглянуто відеофайли з камер спостереження, розташовані на будівлі ТЦ «Хіт Мол» по пр. Берестейському, 134/1 в м. Києві, якими зафіксовано, як ОСОБА_3 біжить від станції метро «Житомирська», за ним біжить потерпілий, а через деякий група чоловіків ведуть затриманого ОСОБА_10 ( а.с. 92 - диск з відеозаписом, а.с.93-95).

Протоколом від 12.09.2024, за участі потерпілого ОСОБА_7 , оглянуто речі, вилучені у ОСОБА_10 під час затримання, які належить потерпілому та повернуті на відповідальне зберігання (а.с.97-104).

Таким чином, суд розглянувши справу у межах пред`явленого обвинувачення, аналізуючи докази, суд приходить до висновку, що фактичні обставини справи, встановлені судом, підтверджуються сукупністю зібраних у справі письмових доказів, які суд визнає належними та допустимими та такими, що мають значення у даному кримінальному провадженні. Такі докази узгоджуються із показаннями потерпілого, свідка, а також і самого обвинуваченого, який фактично не заперечував свою причетність до дій, що ставляться йому у провину.

Не погоджуючись із правовою кваліфікацією за ч.4 ст.186 КК України, та вважаючи правильною кваліфікацію дій за ст.185 КК України, ОСОБА_3 наполягав на тому, що для потерпілого його дії були таємними, а через деякий час він зрозумів, що його переслідують. Суд, аналізуючи показання обвинуваченого в цій частині, приходить до висновку, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 за ч.4 ст.186 КК України кваліфіковані вірно, оскільки дії обвинуваченого були очевидними для потерпілого та виявлені ним та іншими особами. Крім того, потерпілий своїми діями вимагав повернення майна, однак ОСОБА_10 продовжив тікати, утримуючи при собі сумку потерпілого та був затриманий разом із викраденим майном шляхом переслідування.

Отже, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.186 КК України доведена повністю, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжких злочинів, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше судимий та вчинив даний злочин в період звільнення від відбуття покарання, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Суд також враховує і думку потерпілого щодо призначення суворого покарання, а також те, що майно потерпілому повернуто тільки завдяки затриманню обвинуваченого сторонніми особами внаслідок переслідування. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Згідно ст.66 КК України щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Судом не встановлено даних про те, що ОСОБА_3 розкаявся у вчиненому дієво, а не формально, протягом судового розгляду він не висловив щирий жаль з приводу вчиненого. Заява обвинуваченого про його щире каяття під час судових дебатів, не може свідчити про те, що таке каяття є дійсно щирим, та на думку суду, спрямоване на уникнення справедливого покарання. Таким чином, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_3 вказаний злочин вчинено повторно, у період звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, суд вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій ч.4 ст.186 КК України. Суд вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України дане покарання буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.71 КК України, суд вважає необхідним частково приєднати обвинуваченому ОСОБА_3 невідбуте ним покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2024.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін.

Питання речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376, ч.15 ст.615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Згідно ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання по даному вироку частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2024 та остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_3 призначити у виді 8 (вісім) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_3 - залишити без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 09.09.2024.

Речові докази: два рюкзаки сірого кольору, молоток, садові ножиці, мобільні телефони «Мейзу», «Нокіа», банківські картки, айкос, дві зв`язки ключів, вилучені у ході особистого обшуку ОСОБА_3 та які зберігаються у камері зберігання речових доказів Святошинського УП ГУНП в м. Києві ( квитанція №5055) - повернути ОСОБА_3 ; сумку чорного кольору, чотири візитки, два гребінця, гаманець, банківські картки, візитну картку, грошові кошти у сумі 5980грн., які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 - залишити за належністю ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1