Дата документу 08.04.2025 Справа № 337/3242/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/580/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/3242/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Більманка Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 24.05.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 . Зменшено визначений обвинуваченому розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень, із покладенням передбачених ст.194 КПК процесуальних обов`язків у разі її внесення.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання із одночасним покладенням передбачених ст.194 КПК обов`язків. Свої вимоги мотивувала тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим без з`ясування всіх фактичних обставин справи. Продовжений відносно ОСОБА_7 запобіжний захід є занадто суворим, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. Захисник вказує, що судовий розгляд кримінального провадження по суті не здійснюється через неможливість стороною обвинувачення забезпечити явку свідка. Зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на доведеність існування передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, не навів обставин, які переконливо виправдовували би подальше тримання обвинуваченого під вартою. При цьому ОСОБА_7 є особою раніше не судимою. У обвинуваченого наявні сталі родинні зв`язки, на його утриманні перебуває донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, де мешкав разом зі своїм батьком ОСОБА_9 . Останній у свою чергу зобов`язується забезпечувати матеріальні потреби свого сина у разі застосування до нього цілодобового домашнього арешту. Разом з тим, сама по собі лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою.

На переконання апелянта, такі обставини у сукупності вказують на можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор у кримінальному провадженні та обвинувачений були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення їх участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора та обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.186 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому з метою запобігання встановлених судом ризиків та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину проти власності, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, в умовах воєнного стану, і за його вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 дійсно є особою раніше не судимою. Проте інкримінований в рамках даного кримінального провадження злочин він вчинив за наявності скерованого до Комунарського районного суду м.Запоріжжя іншого обвинувального акта за ч.2 ст.186 КК.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, опинившись на волі, потенційно може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі, а підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо тривалого тримання під вартою, колегія суддів зауважує, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Апеляційний суд зважає й на те, що судом першої інстанції обґрунтовано враховано, з-поміж іншого, загальну тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою, та зменшено розмір визначеного обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Наведені захисником відомості щодо наявності у обвинуваченого місця реєстрації та проживання, а також дитини на утриманні (згідно долученої захисником копії свідоцтва про народження), не можуть бути єдиними та беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не здатні у повному обсязі нівелювати ймовірність настання встановлених у даному провадженні ризиків.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з тим, колегія суддів зважає на те, що сама по собі тяжкість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення не є самостійною підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість судом першої інстанції враховано усі встановлені у даному провадженні обставини у їх взаємозв`язку, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4