ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/355/25 Справа № 201/910/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнаною невинуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, та виправданою в зв`язку з недоведеністю того, що вчинено злочини, в яких вона обвинувачується, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, та виправдано в зв`язку з недоведеністю того, що вчинено злочин, передбачений ч. 3 ст. 358 КК України.

ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та виправдано в зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, та виправдано в зв`язку з недоведеністю того, що вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 383 КК України.

ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, та виправдано в зв`язку з недоведеністю того, що вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 384 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалася у складанні фізичною особою-підприємцем завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права, вчинений за попередньою змовою групою осіб, використанні завідомо підробленого документа, наданні органу досудового розслідування та суду завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину з корисливих мотивів, наданні завідомо неправдивого показання потерпілого з корисливих мотивів за наступних обставин.

21 квітня 2017 року ОСОБА_9 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою уникнення відповідальності та надання своїм діям вигляду законних, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у денний час доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, склала завідомо неправдиві офіційні документи: договір поставки №21/04-1 від 21.04.2017 між постачальником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , яка є платником податків на загальних підставах і ПДВ, що діє на підставі виписки з ЄДР, дата реєстрації 22.12.2016 за № 01117228, та покупцем - ТОВ «Україна 2001» () в особі директора ОСОБА_10 щодо поставки гіпсового матеріалу на суму 1 692 989,86 грн. та рахунок на оплату № 18 від 21.04.2017.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, 24 квітня 2017 року, перебуваючи за місцем свого проживання за вказаною адресою, у денний час доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, склала видаткову накладну № 20 від 24.04.2017 щодо постачання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 гіпсового матеріалу ТОВ «Україна 2001».

Так, в зазначені документи ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленими особами внесено завідомо неправдиві відомості, оскільки договір поставки № 21/04-1 від 21.04.2017 службовими особами ТОВ «Україна 2001», у тому числі ОСОБА_10 , не укладався та не підписувався, гіпсовий матеріал ТОВ «Україна 2001» не отримувало.

Вказаними діями, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_11 вчинила злочин, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції КК станом на 06.10.2016), а саме, складання фізичною особою-підприємцем завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_7 з метою уникнення відповідальності, надання своїм діям вигляду законних та створення штучних доказів, підтверджуючих наявність фінансово-господарських відносин між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Україна 2001», достовірно знаючи, що вказані документи про поставку гіпсового матеріалу зазначеному товариству є підробленими, вчинила використання завідомо підроблених документів, а саме договору поставки № 21/04-1 від 21.04.2017, рахунку на оплату № 18 від 21.04.2017 та видаткової накладної № 20 від 24.04.2017 шляхом надання їх завірених копій правоохоронним органам та суду.

Так, ОСОБА_7 20 вересня 2017 року в період з 14 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв., точний час досудовим розслідуванням не установлено, надала слідчому Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП Дніпропетровській області ОСОБА_12 за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, 7 для долучення до кримінального провадження № 003224 від 20.09.2017 копії договору поставки № 21/04-1 від 21.04.2017, рахунку на оплату № 18 від 21.04.2017 та видаткової накладної № 20 від 24.04.2017.

Крім того, ОСОБА_7 в період з 27 липня 2017 року по 03 жовтня 2017 року у денний час доби, точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено, надала завірені копії зазначених документів Господарському суду Дніпропетровської області, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1, для долучення їх до справи № 904/7520/17 від 27.07.2017 за позовом ТОВ «Україна 2001» до ФОП ОСОБА_9 про стягнення з останньої коштів в сумі 1 692 989,86 грн. та визнання недійсним договору поставки № 21/04-1 від 21.04.2017.

10 січня 2018 року в денний час доби, точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_11 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, з позовом щодо банкрутства ФОП ОСОБА_7 (справа № 904/112/18 від 12.01.2018), до якого додала завірені копії договору поставки № 21/04-1 від 21.04.2017, рахунку на оплату № 18 від 21.04.2017 та видаткової накладної № 20 від 24.04.2017.

Вказаними діями, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_11 вчинила кримінальний проступок, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 358 КК України, а саме, використання завідомо підробленого документа.

Крім того, ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, 09 серпня 2017 року в денний час доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, подала до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області (далі - Соборне ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області), розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, 7, заяву про вчинення кримінального правопорушення від 07.08.2017, яка зареєстрована в журналі єдиного обліку зазначеного відділу поліції 14.08.2017 за № 28977.

У своїй заяві ОСОБА_7 просить внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення службовими особами ТОВ «Україна 2001» та ОСОБА_13 , які намагаються заволодіти коштами на загальну суму 1 692 989,86 грн., що перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_9 за поставлений нею гіпсовий матеріал ТОВ «Україна 2001» згідно з договором поставки № 21/04-1 від 21.04.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

В заяві ОСОБА_7 вказує завідомо неправдиві відомості, зокрема щодо факту ведення переговорів через ОСОБА_13 між нею та ТОВ «Україна 2001» з приводу реальної поставки гіпсового матеріалу, факту укладання між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Україна 2001» договору поставки № 21/04-1 від 21.04.2017, фактичної відгрузки гіпсового матеріалу на загальну суму 1 692 989,86 грн. ТОВ «Україна 2001», відомості щодо того, що кошти на її рахунок були перераховані на підставі договору поставки № 21/04-1 від 21.04.2017 за поставку гіпсового матеріалу ТОВ «Україна 2001», а також відомості щодо того, що кошти, які були перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_7 від ТОВ «Україна 2001», є її майном.

Зазначені відомості є неправдивими та повністю спростовані зібраними доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, ОСОБА_7 окремо зазначила у своїй заяві про вчинення злочину, що їй відомо про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 383 КК України, за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.

Під час розгляду зазначеної заяви Соборне ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відмовило ОСОБА_7 у внесенні кримінального правопорушення до ЄРДР у зв?язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.

Не відмовившись від свого умислу ОСОБА_7 23 серпня 2017 року в денний час доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, звернулася зі скаргою до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, розташованого за адресою: м. Дніпро, Паторжинського, 18А, в якій повторно вказує недостовірні відомості щодо факту поставки ТОВ «Україна 2001» гіпсового матеріалу, та просить суд зобов?язати посадових осіб Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внести до ЄРДР відомості, які вказані в її заяві, що зареєстрована в ЄО вказаного підрозділу 14.08.2017 за № 28977.

За результатом розгляду зазначеної скарги ОСОБА_7 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено ухвалу від 07 вересня 2017 року по справі № 201/12213/17 про її задоволення у зв?язку з недотриманням уповноваженими особами Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області вимог ст. 214 КПК України.

В подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, особисто подала заяву про направлення вказаної ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, яка зареєстрована в книзі звернень громадян вказаного підрозділу 18.09.2017 за № H-1727.

На підставі зазначеної ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 20 вересня 2017 року внесені відомості до ЄРДР за № 003224 про шахрайське заволодіння коштами ОСОБА_7 , які перераховані на її рахунок за постачання товару ТОВ «Україна 2001», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Вказаними діями, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_11 вчинила злочин, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 383 КК України, а саме, надання органу досудового розслідування та суду завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину з корисливих мотивів.

Крім того ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, 20 вересня 2017 року в період з 14 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв. під час допиту її як потерпілого в кримінальному провадженні № 003224 від 20.09.2017 слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , в приміщенні зазначеного підрозділу, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, 7, надала завідомо неправдиві показання про заволодіння службовими особами ТОВ «Україна 2001» коштами на загальну суму 1 692 989,86 грн., які були перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_7 згідно з договором поставки № 21/04-1 від 21.04.2017, достовірно знаючи, що гіпсовий матеріал вона не постачала ТОВ «Україна 2001», фінансово-господарські документи про поставку гіпсового матеріалу зазначеному товариству є підробленими, а зазначена операція здійснена нею та невстановленими особами з метою їх обготівкування.

Вказаними діями, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_11 вчинила злочин, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 384 КК України, а саме, надання завідомо неправдивого показання потерпілого з корисливих мотивів.

Виправдовуючи ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що скоєно злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, зберігаючи змагальність сторін та свобод в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, врахував самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, КПК України, зробив висновок, що ОСОБА_7 займалась продажем гіпсових сумішей, вона уклала договір, підписавши його зі свого боку та передавши на підпис посадовим особам ТОВ «Україна 2001», вона видала всі документи, в тому числі і податкові, які свідчать про виконання нею свого обов`язку за цим договором, з описаних вище документів видно, що гіпсова суміш у неї для продажу була, вона зберігалась в м. Одесі і могла бути поставлена на ТОВ «Україна 2001», з переписки ОСОБА_7 в її телефоні видно, що угода для неї була реальною і вона не мала наміру підробляти документи, що додатково підтверджується і послідовністю її дій, зокрема зверненням до правоохоронних органів, суду, надання доказів того, що вона виконала свої обов`язки за договором, а також підтверджується послідовністю її показань, які частково підтверджуються показаннями ОСОБА_10 про те, що під час підписання договорів керівництво ТОВ «Україна 2001» могло не зустрічатись з контрагентами.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не здійснювала підробку вказаних документів, а стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом умислу на підробку документів обвинуваченою, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, і, відповідно, відсутність доказів того, що злочин вчинено.

Що стосується обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 2 ст. 383 КК України та ч. 2 ст. 384 КК України, суд першої інстанції вказав, що об`єктивна сторона цих кримінальних правопорушень характеризується прямим умислом. Однак, під час судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено наявності в діянні обвинуваченої ОСОБА_7 вини у підробці документів, тому суд першої інстанції зробив висновок, що остання не знала про те, що договір поставки і накладна підписані не представником ТОВ «Україна 2001», а отже і використання завідомо підробного документу виключається.

З аналогічних підстав виключено і завідомо неправдиве повідомлення про злочин і завідомо неправдиві показання, а тому суд першої інстанції зробив висновок про недоведеність у діях особи об`єктивної сторони складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358 КК України, ч.2 ст. 383 КК України та ч. 2 ст. 384 КК України, що стало підставою для виправдання останньої в зв`язку з не доведенням того, що вчинено злочини.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким визнати винуватою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 383 та ч. 2 ст. 384 КК України, і на підставі ст. 49 КК України звільнити обвинувачену від призначення покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом першої інстанції неповно проведено судовий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_7 . Зокрема, під час судового розгляду допитана обвинувачена повідомила суд, що питанням взаємодії між її підприємством та ТОВ «Україна 2001» займався ОСОБА_13 , узв`язку з чим, під час судового розгляду для підтвердження або спростування показів ОСОБА_7 сторона обвинувачення наполягала про необхідність виклику та допиту у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_13 , оскільки саме ним може бути спростовано або підтверджено обставини укладення договору, зазначені обвинуваченою. Також сторона обвинувачення вважає, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції не звернув увагу на надані покази виконавчим директором ТОВ «Україна 2001» ОСОБА_10 , який повідомив, що ніяких господарських відносин з ФОП ОСОБА_7 його підприємство не мало та йому вона взагалі невідома. Також він пояснив, що перерахування грошових коштів було зроблено з рахунку ТОВ «Україна 2001», створеного шахрайським шляхом, та ніяких документів а ні про створення цього рахунку, а ні про господарські відносини з ФОП ОСОБА_7 ним не підписувались. Окрім того, на думку сторони обвинувачення, суд першої інстанції проігнорував той факт, що показання ОСОБА_10 підтверджуються висновком комплексної судово-почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів № 19/17-3/141-СЕ/18 від 20.07.2018, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_10 на аркушах в договорі поставки № 21/04-1 від 21.04.2017 - виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою. Вирішити питання ким саме, ОСОБА_10 , чи іншою особою виконано підпис в графі: «Отримав (ла) підпис», у видатковій накладній № 20 від 24 квітня 2017? - не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю однозначності виявлених ознак. Зазначив, що відбиток печатки ТОВ «Україна 2001», який міститься на аркушах паперу знизу праворуч в договорі поставки № 21/04-1 від 21.04.2017, нанесено не печатками, що віднесені в групу № 2 та № 3, відбитки яких були надані на експертизу в якості зразків. Крім того, на думку прокурора, зазначений висновок комплексної судово-почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів № 19/17-3/141-СЕ/18 від 20.07.2018 підтверджує, що зазначені документи виготовлені саме ОСОБА_7 . Прокурор вказав, що суд першої інстанції у своєму вироку під час надання оцінки доказам посилається на надані ОСОБА_7 документи щодо сплати податків, сплати зберігання товару та оренди складських приміщень, але не зазначив про те, що а ні за результатами проведених ряду слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування, а ні за допомогою сторони захисту під час судового розгляду, шляхом надання відповідних документів, так і не отримано жодного підтвердження про поставку вказаного в договорі №21/04-1 від 21.04.2017 товару ТОВ «Україна 2001», а саме гіпсового матеріалу «Izo Power» та «Sаten».

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 вважали апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою та заперечували проти її задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши докази та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст. 17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Крім того, ст. 62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлене обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, з огляду на встановлені фактичні обставини та досліджені докази, судом першої інстанції не встановлено в діях ОСОБА_7 складання завідомо підроблених документів, використання завідомо підробленого документа, надання органу досудового розслідування та суду завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину та надання завідомо неправдивого показання потерпілого. Як вбачається зі змісту вказаного вироку, суд першої інстанції, з наведенням докладних мотивів, обгрунтував свій висновок щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 .

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, виконуючи вимоги статей 85, 86, 94 КПК України, зробив грунтовний аналіз наявних доказів та дійшов правомірного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції не забезпечено виклик у судове засідання для допиту свідка ОСОБА_13 , на допиті якого наполягала сторона обвинувачення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 327 КПК України визначено, що прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Крім того, у ч. 1 ст. 327 КПК України зазначено, що суд також має право постановити ухвалу про привід свідка та/ або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення у випадках та в порядку, передбачених главами 11 та 12 цього Кодексу.

Тобто, вказані вимоги процесуального закону покладають обов`язок забезпечення явки у судове засідання свідка в першу чергу саме на сторону кримінального провадження, яка ініціює виклик такого свідка. При цьому, в силу своєї правової природи (неупередженість, безпристрастність, нейтральність, об`єктивність), а також кола визначених повноважень, суд позбавлений можливості самостійно вирішувати питання про необхідність допиту того чи іншого свідка й обмежений лише функцією сприяння сторонам кримінального провадження у виклику таких свідків у спосіб, передбачений ст. 327 КПК України.

З огляду на викладене, відсутність клопотань про застосування примусового приводу до вказаного свідка, а також враховуючи кількість спроб судових викликів свідка, апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 327 КПК України, не вжив відповідних заходів й належним чином не забезпечив явку свідка ОСОБА_13 , а тому доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині є безпідставними.

Необгрунтованими також апеляційний суд вважає доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання виконавчого директора ТОВ «Україна 2001» ОСОБА_10 , а також висновок комплексної судово-почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів № 19/17-3/141-СЕ/18 від 20.07.2018 року, оскільки погоджується з висновками суду першої інстанції, що вони є недостатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Апеляційний суд вважає, що показання виконавчого директора ТОВ «Україна 2001» ОСОБА_10 , а також висновок комплексної судово-почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів № 19/17-3/141-СЕ/18 від 20.07.2018 року хоча і засвідчують, що договір поставки № 21/04-1 від 21.04.2017 між постачальником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та покупцем - ТОВ «Україна 2001» в особі директора ОСОБА_10 щодо поставки гіпсового матеріалу на суму 1 692 989,86 грн. та видаткова накладна № 20 від 24.04.2017 щодо постачання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 гіпсового матеріалу ТОВ «Україна 2001» не були підписані ОСОБА_10 та не були скріплені відбитком печатки ТОВ «Україна 2001», проте не доводять винуватість ОСОБА_7 у здійсненні підробці вказаних документів.

Окрім наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується також й з тим, що судом першої інстанції, опираючись на ряд перелічених у вироку фактичних доказів, встановлено, що ОСОБА_7 займалась продажем гіпсових сумішей, вона уклала договір поставки № 21/04-1 від 21.04.2017, підписавши його зі свого боку та передавши на підпис посадовим особам ТОВ Україна 2001, вона видала всі документи, в тому числі і податкові, які свідчать про виконання нею свого обов`язку за цим договором, з описаних у вироку суду першої інстанції видно, що гіпсова суміш у неї для продажу була, вона зберігалась в м. Одесі і могла бути поставлена на ТОВ Україна 2001, з переписки ОСОБА_7 в її телефоні видно, що угода для неї була реальною і вона не мала наміру підробляти документи, що додатково підтверджується і послідовністю її дій, зокрема, зверненням до правоохоронних органів, суду, надання доказів того, що вона виконала свої обов`язки за договором, а також підтверджується послідовністю її показань.

При цьому ОСОБА_10 під час допиту в суді першої інстанції пояснив, що під час підписання договорів керівництво ТОВ Україна 2001 могло не зустрічатись з контрагентами.

Водночас суд першої інстанції слушно зауважив, що ОСОБА_7 не здійснювала підробку вказаних документів, а стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом умислу на підробку документів у обвинуваченої, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України і, відповідно, відсутність доказів того, що злочин вчинено.

Варто зауважити, що апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції і про те, що оскільки винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом належними й достатніми доказами у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, не доведена, що свідчить про те, що вона не знала, що договір поставки і накладна підписані не представником ТОВ Україна 2001, то відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_7 використовувала завідомо підроблений документ.

Отже, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов думки і про недоведеність у діях ОСОБА_7 об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, яка характеризується прямим умислом, що є підставою для виправдання останньої в зв`язку з недоведенням того, що вчинено кримінальні правопорушення.

З огляду на вказане апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновку суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з ухваленим в справі вироком та необхідності переоцінки доказів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про повноту судового розгляду та відповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

На переконання апеляційного суду висновки суду про недоведеність того, що вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, є законними, а необхідність виправдання ОСОБА_7 за цих обставин обгрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду вироку щодо ОСОБА_7 апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції з належним дотриманням вимог ст.ст. 22, 94, 370, 373 КПК України забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає до уваги одні докази і відхиляє інші. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з викладених у ній мотивів та вважає за необхідне вирок залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4