ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/49/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.126-1, ст.390-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні №0001379,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 126-1, 390-1 КК України, та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- за ст.126-1 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ст.390-1 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ст.ст.126-1, 390-1 КК України, призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 кошти в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог за цивільним позовом відмовлено.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно своєї матері ОСОБА_9 , з якою спільно проживає, пов`язаний спільним побутом і має взаємні права та обов`язки, що підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/4976/23 від 23.03.2023, №607/4425/23 від 13.04.2023, №607/3330/23 від 02.03.2023, вчинив умисний злочин про життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , у порушення Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11.05.2011 р. (далі Стамбульська конвенція), вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно 02 червня 2023 року, близько 20:00 год, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння фізичних та психологічних страждань, вчинив стосовно своєї матері ОСОБА_9 фізичне насильство, яке виразилось у штовханні та шарпанні за верхній одяг та психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, що призвело до психологічних страждань потерпілої, а також погіршило якість життя ОСОБА_9 , а саме: викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

За таких обставин, вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 126-1 КК України, тобто домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи.

Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 липня 2023 року у справі № 607/12929/23 ОСОБА_7 видано обмежувальний припис на строк три місяці та тимчасово покладено на нього обов`язки у виді заборони: перебувати в місці проживання (перебування) потерпілої ОСОБА_9 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; та наближатися до останньої на відстань ближче 50 метрів.

Надалі, обвинувачений ОСОБА_7 08 серпня 2023 року був належним чином ознайомлений із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/12929/23, яким щодо нього винесено обмежувальний припис.

В подальшому, 22 вересня 2023 року, близько 21 год. 00 хв. більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у обвинуваченого ОСОБА_7 , виник протиправний умисел на невиконання обмежувального припису, встановленого рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17липня 2023 року у справі № 607/12929/23.

Реалізуючи свій протиправний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду № 607/12929/23 від 17 липня 2023 року, яким щодо нього видано обмежувальний припис, усвідомлюючи, що згідно вказаного рішення суду йому заборонено протягом трьох місяців перебувати в місці проживання (перебування) потерпілої ОСОБА_9 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та наближатися до неї на відстань ближче 50 метрів, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя із забезпечення виконання рішення суду, всупереч ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 22 вересня 2023 року, близько 21:20 год. перебував за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де вчиняв відносно останньої словесний конфлікт, чим порушив вимоги обмежувального припису.

За таких обставин, вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 390-1 КК України, тобто умисне невиконання обмежувального припису.

В апеляційних скаргах:

потерпіла ОСОБА_9 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.1 ст.390-1 КК України, та призначити йому остаточне покарання у вигляді обмеження волі строком на 5 років. Стягнути з ОСОБА_7 на її користь 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди, завданої потерпілій внаслідок кримінального правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок є незаконним та необгрунтованим.

Потерпіла зазначає, що вона і обвинувачений ОСОБА_7 проживають за адресою АДРЕСА_1 , і останній упродовж тривалого часу вчиняє стосовно неї психологічне, фізичне та економічне насильство, шляхом систематичних принижень намагається зробити її життя у власному помешкані нестерпним. Вона постійно напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані, їй страшно перебувати вдома, оскільки боїться за своє життя та здоров`я, так як неодноразово зверталася в правоохоронні органи за захистом.

Також зазначає, що обвинувачений неодноразово застосовує щодо неї як фізичне насильство - застосовує силу, погрожує ножем так і психологічне насильство - при щоденному спілкуванні з нею веде себе агресивно.

Також звертає увагу на те, що Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області тричі видався обмежуваний припис ОСОБА_7 строком на 2 місяці (справи №607/17680/19, №607/10349/20, 607/116/22), а також застосовувалось покарання: у виді 3 (трьох) місяців арешту (справа 607/16475/20) та 1 (одного) місяця арешту (справа 607/9568/22), однак на даний час після відбування кримінального покарання за умисне невиконання обмежувального припису, обвинувачений повторно вчиняє домашнє насильство.

Також вказує, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у її життя:

щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події;

погіршення психічно-емоційного стану потерпілої, спричиненого постійними думками та спогадами про неприємні події;

постійні переживання та пов`язанні з цим різкі зміни настрою, дратівливість, втрата сну та часті головні болі;

тривала депресія викликана переживаннями через систематичне домашнє насильство;

постійні нав`язливі думки про можливість повторення ситуації;

порушення сну та нічні жахіття;

була змушена змінити організацію свого життя з метою знаходження часу та можливостей для тривалого захисту порушеного права шляхом неодноразових звернень за захистом своїх прав до суду, скаргами в вищестоящі органи, зверненням за правою допомогою до адвоката;

зазнала негативного впливу та змушена була пристосовуватися до несприятливих умов, її плани на майбутнє були знищенні;

важкість виконання повсякденних обов`язків;

бажання уникати контактів;

занурення у себе та втрата нормальних соціальних зв`язків;

почуття образи, обурення;

стан безпорадності, невизначеність та відчуття внутрішнього дискомфорту через невпевненість у можливості повернутись до нормального життя без домашнього насильства;

приниження честі та гідності;

тривала нервова напруга призвела до негативних змін у здоров`ї та самопочутті: часті головні болі, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі, нічні жахіття;

наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів відновлення нормального ритму життя;

досі живе із відчуттям постійного страху щодо можливого повторення негативного досвіду, її переслідують нав`язливі спогади про неприємні події. Пережиті страждання спричинили погіршення загального стану здоров`я Позивача, залишивши відчуття досади та приниженої гідності;

через вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення вжила додаткових заходів для захисту свого житла, однак, незважаючи на це, її постійно переслідують нав`язливі думки, що ці заходи недостатні та у будь-який момент без її відома та її добровільної згоди у житло може повторно проникнути обвинувачений та чинити домашнє насильство.

Також вказує, що ОСОБА_7 своїми протиправними діями завдав їй душевних страждань, психологічної травми, порушення нормального способу життя, відчуття внутрішнього дискомфорту, емоційної напруги та розгубленість через неспроможність самостійно подолати наслідки заподіяної психологічної травми, скрутне матеріальне становище через відновлення фізичного та психоемоційного стану, а тому розмір заподіяної їй моральної шкоди оцінено у розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, зазначена сума враховує усі страждання, які довелося пережити потерпілій.

Також вказує на те, що матеріальну шкоду на момент подання даної заяви їй не відшкодовано, а призначений розмір покарання обвинуваченому є явно м`яким і не буде сприяти виправленню засудженого, а призначений розмір моральної шкоди значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Також, просить врахувати значну кількість епізодів злочину, відсутність каяття та визнання вини, вчинення злочину щодо особи похилого віку, і в стані алкогольного сп`яніння, неодноразові факти домашнього насильства, систематичну протиправну поведінку, поведінку в залі судових засідань під час судового розгляду.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано практику ЄСПЛ.

захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року в частині призначеного покарання - змінити та призначити покарання у виді громадських робіт або звільнити від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, в решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок в частині призначення покарання є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Сторона захисту вважає, що суд при призначенні покарання не достатньо врахував вимоги ст.ст.50,65 КК України щодо ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які у відповідності до положень частин другої та четвертої статті 12 КК України класифікуються як кримінальний проступок (ст.390-1 КК України) та нетяжкий злочин (ст.126-1 КК України), особу винного, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, ОСОБА_7 перебуває на обліку у КНП «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» з діагнозом: залишкові зміни після перенесеного дисемінованого туберкульозу у 2016 році у вигляді фіброзу, щільних вогнищ в S1-2-6-10 обох легень, емфізема легень ДН І-ІІ ст., з приводу чого йому встановлено групу інвалідності.

Також вважає, що судом не обґрунтовано недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 інших видів покарань, передбачених санкцією статті 126-1 КК України - у виді громадських робіт, пробаційного нагляду, а також передбаченого санкцією статті 390-1 КК України - у виді пробаційного нагляду, а лише зазначено, що такий вид покарання не призведуть до перевиховання та виправлення ОСОБА_7 .

Також зазначає, що під час судового розгляду доказів, стороною обвинувачення не доведено необхідності для призначення покарання у виді обмеження волі.

Також вказує на те, що суд першої інстанції не врахував невиконання прокурором обов`язку доведення виду та міри покарання.

Адвокат звертає увагу на те, що санкція статті передбачає й інші альтернативні покарання: у тому числі громадські роботи, а суд фактично призначив майже максимальне покарання в межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого.

Посилається на те, що покарання у виді громадських робіт було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано практику ЄСПЛ.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_9 виклала аналогічні доводи своєї апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника і пояснення обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілої, думку прокурора, яка просила залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості і правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягають.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного покарання вимогам кримінального закону, колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки як вбачається зі змісту вироку суд першої інстанції детально мотивував підстави для призначення покарання у виді обмеження волі, обґрунтовано врахувавши усі вимоги ст.ст. 50,65 КК України, в тому числі ступінь тяжкості правопорушень і конкретні обставини їх вчинення, а також відомості про особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, є особою з інвалідністю третьої групи, раніше не судимий.

Також, суд першої інстанції взяв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Згідно встановлених судом обставин, які ніким не оспорюються, обвинувачений умисно вчинив фізичне і психологічне насильство щодо своєї матері, а також не виконав захисний припис стосовно неї.

Санкцією ст.126-1 КК України визначено, що діяння передбачені цією статтею, караються громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років. Санкцією ст.390-1 КК України визначено, що діяння передбачені цією статтею, караються пробаційним наглядом на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк.

Як видно зі змісту оскарженого вироку, дослідивши всі обставини провадження та відомості про особу обвинуваченого, при призначенні покарання суд першої інстанції правильно врахував тяжкість вчиненого правопорушення і конкретні обставини його вчинення, а тому прийшов до висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про наявність підстав для призначення покарання у виді обмеження волі, однак не в максимальному розмірі.

При цьому, суд першої інстанції також правильно вказав, що призначенні обвинуваченому більш м`якого виду покарання не відповідатиме характеру та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, а також не призведуть до його перевиховання та виправлення, а тому у такому випадку не буде досягнуто мети застосування покарання.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про м`якість призначеного покарання та доводи апеляційної скарги про надмірну суворість застосованого покарання не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки відсутні підстави вважати призначене оскарженим вироком покарання явно несправедливим за своїм видом і розміром.

Призначене у межах санкції статей обвинувачення, а саме: за ст. 126-1 КК України та ст. 390-1 КК України у виді обмеження волі, а остаточне покарання за вчинення кримінальних цих правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, повністю відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК та принципам пропорційності і невідворотності покарання, а також в даному випадку є необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги захисника і потерпілої не містять переконливих доводів про явну несправедливість виду чи розміру призначеного вироком покарання, а тому відсутні визначені ст.414 КПК підстави для зміни чи скасування вироку.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги потерпілої щодо розміру відшкодування моральної шкоди завданої їй внаслідок вчинених правопорушень, колегія також приходить до переконання про відсутність підстав для зміни вироку в цій частині.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову належно врахував вимоги ст.23 ЦК України, згідно якої моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В ході судового розгляду потерпіла заявила цивільний позов і надала показання, в яких вказувала, що обвинувачений вчиняє щодо неї домашнє насильство, що проявляється у погрозах фізичною розправою, словесних образах тощо, з приводу чого вона неодноразово зверталась до поліції. В результаті незаконних дій обвинуваченого їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в розмірі 150 тисяч гривень.

Однак, враховуючи кількість епізодів неправомірних діянь обвинуваченого, які розглядаються в межах цього кримінального провадження, а також беручи до уваги встановлені в ході судового розгляді обставини, які наведені у вироку, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер вчинених правопорушень, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, перенесені моральні страждання, тривалість порушення звичного способу життя та інші наведені у вироку обставини цієї справи, визначений судом першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає обґрунтованим.

В апеляційній скарзі потерпілою наведено перелік численних негативних змін у її житті, які вона пов`язує неправомірними діями обвинуваченого, однак вони зазначені узагальнено без вказівки на їх зв`язок з конкретними обставинами цієї справи, а тому не спростовують правильності викладених у вироку висновків щодо розміру стягнутого на користь потерпілої розміру моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає рішення суду про часткове задоволення цивільного позову правильним і не вбачає підстав для зміни вироку в цій частині.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді