Справа № 159/1416/25
Провадження № 1-кс/159/492/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , з участю: прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засідання клопотання слідчого СВ Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області про арешт майна, по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000307 від 06 березня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, по кримінальному провадженню, внесеного до ЄРДР за №0000307 від 06.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, вказуючи на те, що досудовим розслідуванням встановлено, 05.03.2025 року о 09 год. 56 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ТСЦ 0742 у м.Ковель для перереєстрації транспортного засобу марки «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 , при перевірці якого працівник сервісного центру виявила збіг номера двигуна із номером двигуна розшукованого транспортного засобу згідно бази «Інтерпол», в базі є дані про заборону перереєстрації вказаного транспортного засобу. 05.03.2025 року в ході огляду місця події було вилучено: транспортний засіб марки «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 . Вилучені вищевказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Враховуючи те, що вилучене майно є речовими доказами, відповідає критеріями, зазначеними у ст.98 КПК України, являється матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, є знаряддями вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використанні як докази обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, тому у відповідності до ч.1 ст.98, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, існує сукупність підстав вважати, що вони є доказом злочину, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, слід накласти арешт. Просить накласти арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на майно вилучене в ході огляду місця події, а саме: транспортний засіб марки «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 . До клопотання додані витяг з ЄРДР, постанова про визнання речовими доказами, письмові пояснення ОСОБА_5 , протокол допиту свідка, протокол огляду місця події, копія результату пошуку викрадених автомобілів, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В судовому засідання слідчий та прокурор клопотання підтримали, просять його задовольнити. Прокурор повідомила що надіслані відповідні запити щодо уточнення інформації щодо перебування автомобіля у розшуку.

Представник володільця автомобіля ОСОБА_5 з клопотанням не погодився, просить відмовити в арешті майна, вказуючи на те, що автомобіль був придбаний в 2018 році в Німеччині саме з цим двигуном, проходив періодичний огляд саме в Німеччині, перетинав кордон, був зареєстрований в Україні в 2018 році, ніяких зауважень щодо транспортного засобу з приводу перебування автомобіля в розшуку не було. Автомобіль на праві власності належить його сестрі ОСОБА_6 , яка надала йому довіреність, та перебуває у користуванні родини. Надав суду довіреність, електрону декларацію, технічні документи на автомобіль.

При вирішенні питання щодо розгляду клопотання, суд враховує, що лише з дозволу та на підставі ухвали слідчого судді проводяться процесуальні дії, під час яких має місце суттєве тимчасове обмеження прав та інтересів осіб, до переліку яких відносяться захід забезпечення кримінального провадження арешт майна.

Відповідно до ст.171 КПК України, в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Враховуючи пояснення представника власника вилученого майна, що не спростоване слідчим, що після вилучення майна працівники поліції не спілкувались з власником транспортного засобу аби з`ясувати та перевірити обставини виявлених даних щодо перебування двигуна в розшуку, тобто не надавши власнику вилученого майна можливості надати пояснення з цього приводу, з наданням відповідних доказів, працівниками поліції зроблений передчасний висновок про придбання, отримання, зберігання чи збут майна, одержаного кримінально протиправним шляхом та висновок про необхідність звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт вказаного майна. Суд звертає увагу, що згідно наданих представником власника майна пояснень вказаний автомобіль саме з цим номером двигуна був придбаний та перебуває у власності з 2018 року, проходив технічне обслуговування, ввезений на територію України та зареєстрований саме з цим номером двигуна .

З врахуванням викладеного вище, слідчим суддею встановлено, що слідчим не доведено існування обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі майна, в зв`язку з чим потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступень втручання у права і свободи особи, а застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не відповідає вимогам розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, в зв`язку з чим накладання арешту на майно вказане в клопотанні з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном недоцільне та завчасне.

Відповідно до ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.7, 9, 132, 170-173, 309, 370- 372 КПК України,

У Х В А Л И В :

В клопотанні слідчого СВ Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області про арешт майна, по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000307 від 06 березня 2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті.

Слідчий суддя ОСОБА_1