Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/41/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2025. Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжено цей строк до 24.02.2025 включно із попередньо визначеним розміром застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні № 0000385, відомості про яке 07.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З клопотання вбачається, що СУ ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 07.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000385 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, усвідомлюючи протиправність своїх дій, організували незаконне переправлення через державний кордон України громадян України, яким заборонено виїзд за межі території України, шляхом перетинання державного кордону України без відповідного прикордонного оформлення потягом сполученням Чоп - Загонь.

Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, при не встановлених досудовим розслідуванням обставинах та часі, проте не пізніше початку вересня 2024 року, шляхом використання мобільного додатку «Telegram», підшукав громадянина України ОСОБА_10 , якому під час дії правового режиму воєнного стану заборонено виїзд за межі України та повідомив останнього, що може посприяти у незаконному перетині державного кордону України, обумовивши попередню дату, механізм незаконного переплавлення його через державний кордон України та розмір оплати, на що останній надав згоду.

15.10.2024, у невстановлений точний час ОСОБА_9 , діючи спільно з ОСОБА_7 , з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій,

-2-

передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, задля незаконного збагачення та переправлення через державний кордон України громадян України, яким заборонено виїзд за межі території України, шляхом використання мобільного додатку «Telegram» за номером мобільного телефону НОМЕР_1 , зателефонував ОСОБА_10 та повідомив останнього, що з метою його подальшого переправлення через державний кордон України, йому необхідно 17.10.2024 прибути до м. Ужгорода та десь посилитись в готелі.

17.10.2024 ОСОБА_10 , будучи залученим до проведення контролю за вчиненням злочину приблизно о 15 год прибув до м. Ужгорода, після чого поселився у готель «Arizona», що розташований за адресою м. Ужгород, вул. Підградська, 33. Перебуваючи там приблизно о 16 год із номера мобільного телефону НОМЕР_2 , ОСОБА_10 попередньо домовившись, зателефонував ОСОБА_9 та повідомив місце свого перебування в м. Ужгороді. У подальшому приблизно о 16 год 50 хв, ОСОБА_9 на автомобілі марки «Nissan» д.н.з НОМЕР_3 , приїхав за місцем перебування ОСОБА_10 , а саме до готелю «Arizona», що розташований за адресою м. Ужгород, вул. Підградська, 33, та за допомогою телефонного дзвінка повідомив ОСОБА_10 , що він знаходиться на парковці вищевказаного готелю, щоб він вийшов до нього. ОСОБА_10 виконуючи вказівку ОСОБА_9 , вийшов із приміщення вказаного готелю та сів на переднє пасажирське сидіння до автомобіля марки «Nissan» д.н.з НОМЕР_3 . Перебуваючи там, ОСОБА_9 усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх караність, розповів попередній механізм незаконного переправлення ОСОБА_10 за кордон, повідомивши останнього, що він буде переправлений за межі України за допомогою потяга сполученням Чоп-Загонь та те, що дана послуга буде коштувати 10000 доларів США. Обговоривши механізм незаконного переправлення ОСОБА_10 за кордон та його вартість, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 про те, що на протязі невеликого часу до нього під`їде друга особа, яка безпосередньо буде займатись організацією його переправлення за кордон.

Приблизно о 19 год 30 хв ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність, за попередньою домовленістю із ОСОБА_9 , приїхав до автомобільної парковки готелю «Arizona» за вищевказаною адресою та за допомогою мобільного дзвінка використовуючи номер НОМЕР_4 , зателефонував ОСОБА_10 , під час чого попросив останнього вийти на вулицю. Перебуваючи на парковці перед вищевказаним готелем, ОСОБА_7 розповів ОСОБА_10 механізм його переправлення через кордон та попросив попередню передоплату у розмірі 200 доларів США, на що ОСОБА_10 погодився та надав ОСОБА_7 вказану суму грошей. Після чого, ОСОБА_7 сказав ОСОБА_10 , що потрібно декілька днів почекати, щоб він був на зв`язку та поїхав у невідомому напрямку.

18.10.2024 приблизно о 13 год 30 хв ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний намір спрямований на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України та отримання незаконного прибутку, шляхом використання мобільного додатку «Telegram» за номером мобільного телефону НОМЕР_4 , зателефонував ОСОБА_10 та повідомив останнього, що потрібно здійснити ще передоплату у розмірі 300 доларів США. В подальшому приблизно о 14 год, ОСОБА_7 приїхав до готелю «Arizona» за вищевказаною адресою, де на вулиці зустрівся із ОСОБА_10 . Під час розмови ОСОБА_10 на прохання ОСОБА_7 , зателефонував до ОСОБА_9 , де під час телефонної розмови останній підтвердив необхідність передати ОСОБА_7 завдаток грошових коштів у розмірі 300 доларів США. На, що ОСОБА_10 виконуючи вказівку ОСОБА_9 , передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 300 доларів США для організації незаконного переправлення його за кордон України.

-3-

24.10.2024 о 23 год 55 хв ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 та невстановленими на даний час особами, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливим мотивом, за допомогою мобільного додатку «Telegram» за номером мобільного телефону НОМЕР_4 , зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, щоб він приблизно о 02 год 25.10.2024 чекав дзвінка та був готовим приїхати в м. Чоп. Після чого ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір приблизно о 00 год 35 хв, зателефонував ОСОБА_10 та повідомив останнього, щоб він викликав таксі та їхав у м. Чоп, де його зустріне він особисто. У подальшому ОСОБА_10 , за допомогою послуг таксі приїхав в м. Чоп до попередньо вказаного ОСОБА_7 місця, а саме м. Чоп, вул. Берег, 2, навпроти міської ради. Прибувши туди 25.10.2024 о 02 год 27 хв, ОСОБА_10 зустрів ОСОБА_7 та останній наказав ОСОБА_10 пересісти в його автомобіль марки «OPEL» угорської реєстрації НОМЕР_5 . Перебуваючи у вказаному автомобілі, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії спрямованні на незаконне збагачення, провів інструктаж із ОСОБА_10 , а саме пояснив, що останнього за його вказівкою проведе невстановлена органом досудового розслідування на даний час особа, до залізничної колії в спеціальне місце, де йому потрібно буде по команді під час руху потяга № 149 сполученням Чоп-Загонь, який вже пройде прикордонний контроль, сісти до нього, де на нього чекатиме невстановлена органом досудового розслідування особа, яка відчинить йому двері та закриє за ним. Також під час цієї розмови, ОСОБА_7 переслідуючи корисливий мотив надав вимогу ОСОБА_10 , передати йому остаток попередньо обумовлених грошових коштів у сумі 9500 доларів США.

Після чого ОСОБА_10 , діючи під контролем правоохоронних органів о 02 год 30 хв 25.10.2024, виконав вказівку ОСОБА_7 , передав грошові кошти останньому у сумі 9500 доларів США (що відповідно до курсу НБУ становило 391998,5 грн), після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були викриті та затримані.

25.10.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

26.10.2024 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартоюна строк до 23.12.2024 та визначено заставу 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) грн.

17.12.2024 постановою прокурора строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 25.01.2025.

19.12.2024 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 25.01.2025, з визначенням застави - 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн.

21.01.2025 ухвалою слідчого судді строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні подовжено до чотирьох місяців, а саме до 25.02.2025.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 09 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 03 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим наявні ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення. Також клопотання мотивоване тим, що завершити досудове розслідування у вказаному

-4-

кримінальному провадженні до строку закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо внаслідок необхідності проведення низки слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на збір доказів з метою повного, всебічного і неупередженого з`ясування всіх обставин вчиненого правопорушення, та вчинення дій, пов`язаних із закінченням досудового розслідування, передбачених ст. 290 КПК України. З урахуванням наведеного слідчий вважає, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказала на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, а тому є підстави вважати, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання та продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися і їх наявність стороною захисту не спростовано. При цьому слідчий суддя врахувала, що відомостей про неможливість перебування ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою стороною захисту не надано. Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшла до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та продовжила підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, а саме до 24.02.2025 включно, із раніше визначеною заставою у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 21.01.2025 скасувати та постановити нову, якою визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_7 та його родини. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також просить врахувати стан здоров`я ОСОБА_7 відповідно до доданої до апеляційної скарги медичної документації.

Судове провадження розглядається за відсутності підозрюваного, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що підозрюваний належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін. Також приймається до уваги думка захисника про можливість розгляду апеляційної скарги без участі підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

-5-

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання про продовження строку застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дотримано.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що СУ ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 07.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000385 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

25.10.2024 ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

26.10.2024 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартоюна строк до 23.12.2024 та визначено заставу 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) грн.

17.12.2024 постановою прокурора строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 25.01.2025.

19.12.2024 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 25.01.2025, з визначенням застави - 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн.

21.01.2025 ухвалою слідчого судді строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні подовжено до чотирьох місяців, а саме до 25.02.2025.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

-6-

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у виді тримання під вартою обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, слідчим суддею визнана і така підтверджується наявними в провадженні доказами. З таким висновком слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, слідчий суддя також дослідила доводи клопотання щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, до закінчення дії попереднього судового рішення, а саме ухвали слідчого судді від 19.12.2024, якою підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 25.01.2025 з визначенням застави - 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн та з урахуванням необхідності виконання ряду процесуальних дій, а також з урахуванням існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, а саме до 25.02.2025, оскільки таке продовження, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою та не суперечить вимогам ст. 199 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

-7-

Також апеляційний суд враховує, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

З урахуванням конкретних обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», порушень норм міжнародного права та кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Колегія суддів уважає такі висновки слідчого судді правильними, оскільки тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та ймовірне покарання, яке очікує підозрюваного в разі доведення його винуватості, давали підстави слідчому судді для продовження щодо підозрюваного раніше обраного запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя перевірила та надала оцінку тим обставинам, з якими закон пов`язує порядок обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на захист підозрюваного, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України. До того ж обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі слідчому судді під час розгляду клопотання і такі враховані при прийнятті рішення про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу та не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про

-8-

особу підозрюваного, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у підозрюваного ОСОБА_7 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Наведені захисником в апеляційній скарзі доводи, в тому числі про незадовільний стан здоров`я підозрюваного, були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів.

З наданих стороною захисту медичних документів вбачається, що у ОСОБА_7 діагностовано гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, ст. 2, ризик високий, ожиріння 3 ступеню, набряк м`яких тканин в області гомілок.

При цьому, колегією суддів береться до уваги те, що вказані обставини існували на момент вчинення інкримінованого підозрюваному злочину та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Разом з тим, положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 за № 239/5/104, затверджений Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Тобто, особам які утримуються в місцях попереднього ув`язнення забезпечується надання медичної допомоги.

Як вбачається з листа начальника філії ДУ «ЦОЗ ДКВЗ України у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях» за № 961-ЧН-24 від 19.12.2024, у зв`язку із встановленим ОСОБА_7 діагнозом, останньому призначено лікування згідно протоколу МОЗ України. Крім того, констатовано, що ОСОБА_7 періодично звертається за медичною допомогою до працівників медичної частини, яка забезпечена достатньою кількості медикаментів, необхідних для лікування встановлених в ОСОБА_7 хронічних захворювань, а також те, що загальний стан здоров`я на даний час відповідає перебігу наявних захворювань.

Жодних даних, котрі б свідчили про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі матеріали клопотання не містять та такі не були надані стороною захисту.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає рішення слідчого судді про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 у цій частині безпідставними і такі відхиляє.

Окрім того, колегія суддів констатує, що всупереч доводів апеляційної скарги, визначений слідчим суддею підозрюваному розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного, обставинами кримінального правопорушення, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

-9-

Враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , а також його високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави в розмірі саме 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб,як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного та підстав уважати його завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що даний випадок є виключним і застава в розмірах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання особою покладених на неї обов`язків.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

В той же час в апеляційній скарзі не наведено жодних даних про необхідність застосування застави у меншому розмірі.

З огляду на викладене вимоги апеляційної скарги захисника щодо скасування ухвали слідчого судді про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під ватою задоволенню не підлягають.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Також колегією суддів враховується і те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 направлено до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області та ухвалою від 17.02.2025 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 19.02.2025.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, таке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2025 щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді