Справа № 601/994/25
Провадження №1-кп/601/157/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши під час підготовчого судового засідання в залі суду в місті Кременці кримінальне провадження № 0000102 від 11.03.2025 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, працездатного, не працюючого, раніше не судимого, не депутата,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України,

за участю інших учасників кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_4 ,

-обвинуваченого ОСОБА_3 ,

-законного представника потерпілого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2025 року біля 08 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ВОЛЬВО В-50» , реєстраційний номер НОМЕР_1 , (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого центром ТСЦ 3245, громадянину ОСОБА_3 , який ним і керував), з одним пасажиром, без вантажу, рухався автомобільною дорогою, в межах вул. Шевченка, с. Лопушне, Кременецького району, Тернопільської області, в напрямку від м. Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області до с. Волиця, Кременецького району, Тернопільської області.

Під час руху вказаною ділянкою автодороги із швидкістю близько 45 км/год., водій ОСОБА_3 не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР), а також вимоги, які наведені у пунктах 1, 2 абзацу 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХИ від ЗО червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Продовжуючи свій рух у вказаному напрямку, із зазначеною швидкістю, водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_6 , який перебігав проїзну частину дороги вул. Шевченка, с. Лопушне, поза межами пішохідного переходу, в напрямку справа-наліво по ходу руху автомобіля «ВОЛЬВО В-50» , відповідно до вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог), 12.3 ПДР України виявивши небезпеку для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу рухомого об`єкту, який перетинає смуги його руху, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

Порушуючи вказані пункти Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_3 не забезпечив безпеку дорожнього руху та шляхом несвоєчасного застосування екстреного гальмування позбавив себе технічної можливості зупинити керований ним автомобіль «ВОЛЬВО В-50» раніше, ніж пішохід ОСОБА_6 досягне місця наїзду, та передньою правою частиною автомобіля скоїв наїзд на вказаного пішохода.

Внаслідок наїзду громадянин ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому хірургічної шийки лівої плечевої кістки, тіла лівої лопатки, середньої третини тіла лівої ключиці, «забійна» рана підборіддя, садна чола зліва та лівої щоки, забиття м`яких тканин у виді набряку лівого плеча, множинні садна обох передпліч.

Виявлені у неповнолітнього ОСОБА_6 тілесні ушкодження у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (п. п. 2.2.1 (а,в) 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів: 1.5 ч.І, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.3, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричинення потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, діяння ОСОБА_3 кваліфіковане за частиною 1 статті 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 просив закрити щодо нього справу у зв`язку із примиренням із потерпілим. Подав відповідну заяву до суду.

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала відповідне клопотання обвинуваченого про закриття справи у зв`язку із примиренням обвинуваченого із потерпілим, оскільки обвинувачений здійснив відшкодування шкоди, вони примирилися.

Прокурор не заперечує щодо задоволення поданої заяви.

Відповідно до вимог ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до вимог статті 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

За ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Отже, суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У ч. 3 ст. 288 КПК України вказано, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

В пункті 4 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст.46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого необережного злочину, який вчинив вперше, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро покаявся, відшкодував заподіяну ним шкоду, примирився з потерпілим, не заперечує щодо звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкоджали суду прийняти процесуальне рішення за заявленим обвинуваченим клопотанням, не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим та закриття кримінального провадження.

Враховуючи приписи ст. 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експертів.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі ст.ст. 44, 46 КК України, керуючись ст.ст.126, 284, 285, 288, 314, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_7 , на підставі статті 46 КК України.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 11.03.2025, відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, - закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів:

- 3183 гривень 60 копійок за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» (висновок експерта №СЕ-19/120- 25/3259-ІТ від 14.03.2025);

- 2387 гривень 70 копійок за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно трасологічні дослідження» (висновок експерта №СЕ-19/120-25/3258-ІТ від 14.03.2025);

- 3183 гривень 60 копійок за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» (висновок експерта № СЕ-19/120-25/3745-ІТ від 26.03.2025).

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Головуючий: