1-кс/205/1355/24
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Західної окружної прокуратури ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0001462 від 02.12.2024 стосовно підозрюваного

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьку, українця, громадянина України, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_3

неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5

законного представника

неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

03 грудня 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання, в якому слідчий посилався на те, що в провадженні СВ ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001462 від 02.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК.

Під час досудового розслідування встановлено, що 01 грудня 2024 року, приблизно о 19 години 45 хвилині, ОСОБА_8 , перебуваючи в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні автомобіля «ВМВ 540і» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_6 , під керуванням водія ОСОБА_9 , рухався в темний час доби по неосвітленому сухому асфальтованому покриттю у третій смузі для руху проїзної частини дороги вул. Набережної Заводської у Новокодацькому районі м. Дніпра, що має по чотири смуги руху у кожному напрямку, з боку вул. Юрія Кондратюка, у напрямку вул. Панаса Мирного, зі швидкістю не менше 120 км/год, яка значно перевищувала допустиму швидкість у населених пунктах 50 км/год.

У вищевказаний час, тобто 01 грудня 2024 року приблизно о 19 годині 45 хвилин, по вул. Набережна Заводська у Новокодацькому районі м. Дніпро Дніпропетровської області з боку вул. Панаса Мирного в напрямку вул. Юрія Кондратюка, рухався автомобіль «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в салоні якого перебували пасажири: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітні ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та який в подальшому в районі буд. №4 по вул. Набережній Заводській, почав виконувати маневр розвороту, виїхавши на смугу руху автомобіля «BMW 540i» реєстраційний номер НОМЕР_4 , де в подальшому в районі заїзду до буд. №4 по вул. Набережній Заводській, сталося зіткнення передньою частиною вказаного автомобіля «BMW 540і» з правою боковою частиною вказаного автомобіля «Ford Transit Connect».

Надалі пасажир автомобіля «BMW 540і» реєстраційний номер НОМЕР_5 ОСОБА_5 , перебуваючи на місці дорожньо-транспортної пригоди, діючи умисно достовірно будучи освіченими у тому, що водій та пасажири автомобіля «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_3 отримали тілесні ушкодження та перебувають без свідомості, тобто в небезпечному для життя стані, не надав належної допомоги водію та пасажирам автомобіля «Ford Transit Connect», серед яких перебувало троє малолітніх осіб, та маючи можливість надати допомогу та повідомити про такий стан осіб до медичних установ з метою вчинення заходів для надання допомоги потерпілим чи виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, не повідомивши про дану дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, залишив місце події.

В результаті ненадання допомоги ОСОБА_5 на місці загинула малолітня ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

02 грудня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вченні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК (а.к. 50-51).

Прокурор у судовому засіданні вказане клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вважає обґрунтованими підстави необхідності застосування запобіжного заходу, що викладені у клопотанні, та просив слідчого суддю обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово відносно підозрюваного ОСОБА_5 з підстав наявності ризиків, передбачених п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та неможливості їм запобігти інакше, ніж шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання слідчого щодо застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, однак повідомив слідчого суддю про те, що йому не зрозуміло у чому його підозрюють, оскільки на місці ДТП були й інші очевидці події, які вже викликали швидку.

Законний представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_7 також не заперечував проти клопотання прокурора, з огляду на позицію самого підозрюваного, однак вважав, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово є занадто суворим у даному випадку, з огляду на особу підозрюваного та його молодий вік, оскільки за практикою ЄСПЛ прирівнюється до тримання під вартою, а тому вважав, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши клопотання слідчого та прокурора, вислухавши думку самого підозрюваного, його захисника та законного представника, дослідивши матеріали клопотання і кримінального провадження, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК, в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Перевіривши матеріали клопотання прокурора та вислухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з огляду на таке.

Щодо обґрунтованості підозри.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання прокурора і з такими висновками погоджується слідчий суддя.

У зв`язку з тим, що чинними нормами кримінального процесуального законодавства не визначено ані поняття «обґрунтована підозра», ані єдиних критеріїв підходу до визначення її наявності у кримінальному провадженні, в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ, є джерелом права.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, «обґрунтована підозра» є нижчим стандартом доведення, ніж доведеність «поза розумним сумнівом», та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. У рішеннях ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Крім того, ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі.

Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

Відповідно, і вимога щодо достатності доказів до моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності означає, що в розпорядженні слідчого, прокурора повинна бути така сукупність доказів, яка, будучи ще неповною, призводить тим не менше до обґрунтованого висновку про причетність особи до інкримінованого їй злочину та виключає протилежний висновок на даний момент розслідування

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК за фактом ненадання допомоги малолітньому, який перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу, що спричинило смерть потерпілого.

З наданих матеріалів слідує, що наведені в клопотанні прокурора дані та долучені документи свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується, зокрема протоколом огляду місця ДТП з план-схемою до нього від 01.12.2024; протоколами допитів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 02.12.2024; протоколами допитів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 від 02.12.2024; протоколом огляду відеозапису від 02.12.2024; та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину.

При цьому, відповідно до ст. 198 КПК, слідчий суддя зауважує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Стосовно доведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Санкція ч. 3 ст. 136 КК, передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, що відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК, дає матеріально-правові підстави для застосування стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 розуміє тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення та строки можливого покарання, у разі визнання його винуватим у його вчиненні, а тому може перейти на нелегальне становище та переховуватись від органу досудового розслідування, слідчого судді та/або суду, а відтак вказаний ризик є обґрунтованим та доведеним у повному обсязі.

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 є неповнолітнім, не військовозобов`язаним, останній може перетнути умовну лінію розмежування або залишити межі України з метою переховування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слідчий суддя враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, а тому вказаний ризик також є доведеним, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні лише розпочато, досудовим слідством не встановлено усіх свідків або очевидців події, а тому ОСОБА_5 потенційно може впливати на потерпілих та вже встановлених свідків у справі, з метою схилити їх до зміни показів на власну користь, або здійснювати такий вплив на осіб, які наразі невідомі органу досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, об`єктивно існують та для їх запобігання необхідно застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

В той час, відповідно до ст. 178 КПК, слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має постійне місце мешкання та реєстрації, не працевлаштований, раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

Таким чином, у ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею встановлено обґрунтованість пред`явленої підозри, наявність вищевказаних ризиків, у зв`язку із чим вказане клопотання підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про обсяг обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, слідчий суддя виходить з фактичних даних даного кримінального провадження, наявного з боку громадськості суспільного інтересу, резонансності даного провадження, а тому вважає за необхідне застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово та покласти додаткові обов`язки, передбачені ст. 194 КПК. При цьому, з огляду на вказані обставини, посилання захисника на надмірну суворість даного запобіжного заходу є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 32, 110, 131, 132, 176-178, 181, 193, 194, 196, 197, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Західної окружної прокуратури ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0001462 від 02.12.2024 стосовно ОСОБА_5 підозрюваного за ч. 3 ст. 136 КК задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 02 лютого 2025 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого або прокурора цілодобово;

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого та прокурора про зміну місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити до Самарівського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для постановки ОСОБА_5 на облік, як особу, щодо якої обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на прокурора.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1