КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/2353/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1752/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року про відмову у арешті майна у кримінальному провадженні №0000423, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000423 від 27.08.2024.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене в результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки Xiaomi ІІ Т, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

24 січня 2025 року прокурор подав тотожну апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку.

За таких обставин, колегія суддів вважає їх однією апеляційною скаргою.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності прокурора, який без поважних причин не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку власника майна ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 27.08.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» та КПН «Київська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її чоловіком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 організували протиправну злочинну схему з вимагання та одержання неправомірної вигоди у розмірі 25000 доларів США з фізичних осіб за підготовку та складання пакету медичних документів, щодо наявності у військовозобов`язаних громадян тяжкого захворювання, що дає підстави для подальшого оформлення лікарських документів для отримання групи інвалідності особам, які не мають на це права. Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залучають до співпраці працівників Дніпровської медико-соціальної експертної комісії та ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою ухилення останніх від призову на військову службу.

28.08.2024 допитаний в якості свідка ОСОБА_12 показав, що звернувся до ОСОБА_11 та його дружини ОСОБА_10 з метою отримання допомоги в збиранні медичних документів для оформлення відповідної інвалідності. 12.08.2024 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 організували проходження ОСОБА_12 медичного обстеження та стаціонарного лікування в Київській міській клінічній лікарні швидкої допомоги, що розміщена за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3. Останній фактично на лікуванні не перебував. Після пройденого стаціонарного лікування медичні документи не отримував. Процес проходження лікування контролювався ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , зокрема останні на початку водили ОСОБА_12 по кабінетам, крім того ОСОБА_11 здавав аналізи за ОСОБА_12 .

Для поставлення необхідного діагнозу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залучають лікаря кардіолог в КНП «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» ОСОБА_13 .

В ході допиту ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_13 , була присутня в маніпуляційному кабінеті під час здачі аналізів ОСОБА_11 замість ОСОБА_12 та коментувала на які аспекти здоров`я ОСОБА_12 ОСОБА_11 необхідно звернути.

Крім того, встановлено, що до прийняття необхідного рішення Військово-лікарняною комісією «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» залучені:

-колишній голова ВЛК КНП «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» та т.в.о. директора «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який проводив зустрічі з посередниками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ;

-лікар токсиколог КНП «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Входить до складу комісії та консультує військовозобов`язаних, зокрема ОСОБА_12 під час перебування останнього в лікарні.

Вищевказані лікарі здійснюють свою діяльність в КНП «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги», за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3.

В подальшому ОСОБА_12 підтримував зв`язок з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з метою продовження лікування. Так, подружжя скоординувало ОСОБА_12 на проходження стаціонарного лікування в КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» залучивши до цього завідувачку відділення неврології вказаної лікарні ОСОБА_15 .

Також, встановлено, що організацією госпіталізації до КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» займається лікар відділення неврології зазначеної лікарні ОСОБА_16 .

Зазначені лікарі здійснюють свою діяльність в КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, 14.

Встановлено, що 22.10.2024 ОСОБА_11 передано частину неправомірної у розмірі 5000 доларів США.

Крім того, ОСОБА_12 повідомив, що 19.12.2024 у його відбулась зустріч з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 для проходження медико-санітарної комісії перед проходженням якої останні інструктували ОСОБА_12 , крім того своєю поведінкою та розмовами зазначили, що добре знають ОСОБА_17 , який є головою Дніпровського МСЕК м. Київ та вплинуть на те, щоб ОСОБА_12 була оформлена ІІ група інвалідності. Після того, як ОСОБА_12 пройшов вказану комісію ним була здійснена передача неправомірної вигоди у розмірі 15000 доларів США ОСОБА_11 та ОСОБА_18 неподалік від приміщення Дніпровського МСЕК у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 26. Натомість ОСОБА_12 отримав висновок Дніпровського МСЕК у м. Києві про отримання ІІ група інвалідності.

11.01.2025 року в період часу з 13:55 год. по 15:09 год. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва №761/718/25 від 08.01.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Xiaomi ІІ Т, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

11.01.2025 постановою слідчого вищевказаний мобільний телефон визнано речовим доказом.

11.01.2025 прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000423 від 27.08.2024.

24.01.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Однак, колегія суддів з такими висновками слідчого судді не може погодитися, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, до матеріалів клопотання долучено постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 від 11.01.2025, якою вищевказане майно визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що мобільний телефон марки Xiaomi ІІ Т, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів не може погодитися з висновком слідчого судді щодо того, що клопотання прокурора не містить доводів на підтвердження відповідності вищевказаного телефону ознакам речового доказу.

Так, зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.01.2025 (№761/718/25) вбачається, що слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а також вилучення, серед іншого, інформації з відомостями про обставини, що встановлюються у даному кримінальному провадженні, яка міститься на ноутбуках, планшетах, комп`ютерних пристроях, мобільних телефонах, сім-картах, флеш-накопичувачах, зовнішніх жорстких дисках, які використовує ОСОБА_8 .

Як вбачається із клопотання прокурора про арешт майна, воно містить посилання на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність зазначеного телефону ознакам речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України, зокрема посилання на те, що в мобільному телефоні марки Xiaomi ІІ Т, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 можуть міститися документи в електронній формі, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а відтак він потребує збереження.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вищевказане майно, з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, знищене або пошкоджене.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, майно, виявлене та вилучене в результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільний телефон марки Xiaomi ІІ Т, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , підлягає арешту, з тих підстав, що воно відповідає критеріям речового доказу, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до пошкодження або втрати доказів, і таким чином, може позбавити реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, залишивши поза увагою вказані у клопотанні доводи та долучені до нього матеріали, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було вилучено 11.01.2025 в результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки Xiaomi ІІ Т, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з метою збереження речових доказів, про що обґрунтовано зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Вищевикладене свідчить про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, а тому, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно, з метою забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000423 від 27.08.2024 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, виявлене та вилучене в результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки Xiaomi ІІ Т, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_20

Судді:

ОСОБА_21 ____________