Номер провадження 11-сс/816/580/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 жовтня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 жовтня 2024 року, на задоволення клопотання слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області, до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.3 ст.156-1 КК України ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, по 18 грудня 2024 включно, без визначення розміру застави. Строк тримання під вартою рахувати з 20 жовтня 2024 року. Строк дії ухвали встановлено по 18 грудня 2024 року, включно.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. У іншому випадку - визначити розмір застави.

В обґрунтовування своїх вимог, захисник вказує на те, що посилається державного обвинувачення на ризики того, що ОСОБА_7 буде якимось чином впливати на потерпілу чи свідків у даному кримінальному провадженні, зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також, вчинити інше кримінальне правопорушення, свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли, оскільки доказів на підтвердження цих обставин надано не було.

Разом з тим, як зазначає апелянт, ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду не існує, оскільки, як загальновідомо, у зв`язку з введеним у країні воєнного стану, обмежено у праві виїзду усіх чоловіків у віці від 18 до 60 років, крім того, ОСОБА_7 є військовослужбовцем, який має обов`язки щодо проходження служби і від цього не відсторонений. При цьому, при встановленні вказаного ризику, слідчим суддею було враховано тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, в той час як Європейський суд з прав людини роз`яснював, що тяжкість інкримінованого у провину злочину, не може покладатись в основу рішення суду щодо обрання запобіжного заходу, так само як і обраний спосіб захисту підозрюваного. Ризики впливу підозрюваного на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше правопорушення, також нічим не доведені і носять абстрактний характер.

При цьому, як вказує захисник, нею, у судовому засіданні було звернуто увагу слідчого судді на молодий вік ОСОБА_7 , що він має незадовільний стан здоров`я, є інвалідом, і не незважаючи на це, особисто виявив бажання нести військову службу та став на захист Батьківщини, має офіційне місце реєстрації та проживання, проживає разом з матір`ю-пенсіонеркою, яка також має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного лікування, кошти на яке їй надавав саме її син, оскільки інших членів сім`ї у неї немає. Крім того, ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. При цьому, в судовому засіданні державним обвинуваченням не було надано доказів негативної поведінки її підзахисного як за місцем реєстрації, так і за місцем несення військової служби. В той же час, у судовому засіданні при обранні міри запобіжного заходу, ОСОБА_7 підкреслив, що буде беззаперечно виконувати всі необхідні процесуальні дії, не буде перешкоджати у встановлені істини у справі і готовий всебічно співпрацювати зі слідством. Однак, судом вказані обставини взагалі не взяті до уваги і належної правової оцінки їм надано не було. Також, підозрюваному ОСОБА_7 при обранні запобіжного заходу слідчим суддею, на підставі положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, не було визначено розміру застави, однак, на її думку, у даному випадку, не зобов`язаний був безальтернативно це робити.

Апелянт вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення слідчий суддя, належним чином не перевіривши всі доводи сторони захисту, ризики та докази на їх підтвердження, необхідні для тримання особи під вартою, дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого або альтернативного запобіжного заходу та безпідставно не врахував при цьому положення ст.ст. 178, 194 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення слідчого судді та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, який вважав судове рішенні законним та обґрунтованим та просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002885 від 21 вересня 2024 року, в якому 20 жовтня 2024 року ОСОБА_7 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 156-1 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, слідчий Сумського РУП ГУНП в Сумській області звернувся до слідчого судді з клопотанням щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без права внесення застави, яке вмотивовано обґрунтованістю повідомленої останньому підозри та наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Під час розгляду вказаного клопотання, слідчим суддею було встановлено, що з врахуванням доданих до нього доказів, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, за які, у разі доведеності вини, останньому загрожує покарання за ч.2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, за ч.3 ст.156-1 КК України- у виді позбавленням волі на трок від трьох до шести років, що стало підставою для висновку про існування ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, який передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, з врахуванням того, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває і всі обставини злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , органом досудового розслідування ще не з`ясовано, слідчий суддя дійшов висновку, що останній може незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою зміни раніше наданих ними показань на свою користь, а з огляду на фактичні обставини вказаних злочинів, а саме того, що підозрюваний розмістив оголошення на веб-сайті для невизначеного кола малолітніх осіб щодо вчинення відносно них сексуальних дій, встановив, що він може вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення.

Також, слідчим суддею було враховано і те, що ОСОБА_7 є особою віком 42 роки, отримувачем пенсії по інвалідності 3 групи, військовослужбовцем, не одружений, утриманців не має, за місцем проживання мешкає разом з матір`ю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Саме за наявності вказаних обставин, слідчий визнав доведеними обставини існування ризиків, на які посилався слідчий у клопотанні та задовольнив його вимоги щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, з огляду на те, що останній підозрюється у вчиненні злочину з застосуванням насильства, зокрема психологічного характеру щодо особи, яка в силу свого малолітнього віку та відсутності специфічного життєвого досвіду, рівня розвитку, не здатна запобігти посяганню на свою статеву свободу та недоторканість.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, посилання присутнього у судовому засіданні захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного, на необґрунтованість повідомленої останньому підозри, є безпідставними, з огляду на те, що на даному етапі розслідування кримінального провадження достатньою сукупністю даних та зібраних доказів підтверджується те, що повідомлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні інкримінованих злочинів є обґрунтованою.

Крім того, доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 жодним чином не спростовано висновків, зазначених в оскаржуваній ухвалі, і апелянтом взагалі не наведено обставин, які не були враховані слідчим суддею, а посилання на те, що її підзахисний буде беззаперечно виконувати всі необхідні процесуальні дії, не буде перешкоджати у встановлені істини у справі, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки доказів на підтвердження того, що належна процесуальна поведінка останнього буде забезпечена при застосуванні до нього більш м`яких запобіжних заходів, не надано.

Також, на спростування доводів апелянта, колегія суддів зауважує, що ті обставини, що ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю-пенсіонеркою, яка має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного лікування, кошти на яке їй надавав саме її син, оскільки інших членів сім`ї у неї немає, існували і раніше та не стали для останнього стримуючим фактором при вчиненні кримінально-караних діянь, за якими йому повідомлено про підозру.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею було надано належну оцінку усім обставинам провадження, з якими закон пов`язує вирішення питання запобіжного заходу, а висновок про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу, без визначення розміру застави, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також, колегія суддів зауважує і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також фактичних обставин злочинів, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , які є суспільно небезпечними, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись, ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 жовтня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4