10.04.2025 Провадження по справі № 1-кп/940/77/25
Справа № 940/147/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

(в режимі відеоконференції)

законного представника потерпілої ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві кримінальне провадження № 0000003 від 07.01.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Щербанка Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаного, працюючого трактористом ПП «КристалонПлюс», одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Так, 06.01.2025, близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на кухні свого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_5 , під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно шарпнув (потягнув) рукою неповнолітню потерпілу ОСОБА_5 за волосся, після чого наніс один удар рукою в область правої половини обличчя.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив неповнолітній потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-шкірного крововиливу тім`яної ділянки голови, синець правої нижньої повіки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та надав показання, що дійсно 06.01.2025 на кухні в своєму житловому будинку наніс один удар рукою в область правої половини обличчя неповнолітньої ОСОБА_5 .

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Опитана в судовому засіданні, в присутності законного представника та психолога, неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 підтвердила покази обвинуваченого. Вирішення питання щодо міри покарання обвинуваченому покладала на розсуд суду.

Прокурор підтримав висунуте ОСОБА_4 державне обвинувачення у суді у повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим, призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України та застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи , поклавши обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 91-1 КК України.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви суду

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

ІV. Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого та призначення покарання

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, який одружений, працевлаштований, посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі статті 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо іншої особи, з якою перебував у сімейних відносинах.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та необхідним призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання,суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; направлення для проходження програми для кривдників.

Такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальних заходів, суд зазначає наступне.

У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_4 визнається винуватим в умисному легкому тілесному ушкодженню, завданому потерпілій ОСОБА_5 , з якою перебували у сімейних відносинах.

У своєму висновку, зробленому у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19 (провадження № 51-4000кмо19), ОП ККС ВС вказала, що злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Пунктом 3 частини 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. При цьому пункт 6 частини 1 статті 1 Закону дає визначення поняттю «кривдник», за яким кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність застосування відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України до ОСОБА_4 обмежувальних заходів, оскільки це сприятиме виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальний захід у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись статтями 349, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи, поклавши на нього обов`язки у виді:

- заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

- заборони наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

- заборони листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб.

Направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників.

Зазначені обов`язки застосувати до ОСОБА_4 строком на три місяці.

Початок відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_8