Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5690/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/149/25
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 07.10.2024 щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстроване місце проживання у будинку АДРЕСА_1 , приватний підприємець, одружений з 12 січня 2010 року, на утриманні одна неповнолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , має інвалідність ІІ групи безтерміново, раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

У строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК України, тобто день за день, час перебування під вартою з 5 серпня 2016 року до 20 березня 2017 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 майнову шкоду у розмірі 7 715 (сім тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень і моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 11 859 (одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 17 копійок витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 5 серпня 2016 року, близько 00 годин 54 хвилини, між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які знаходились поблизу будинку № 25, що по вулиці Європейській в м. Бердичеві Житомирської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_13 , ОСОБА_7 спрямував наявний у нього пристрій для відстрілу гумових куль "Форт-12 РМ" серії НОМЕР_1 у напрямок тулуба ОСОБА_13 , який стояв у безпосередній близькості від останнього та здійснив один постріл з вказаної зброї і таким чином умисно вбив останнього.

Смерть ОСОБА_13 настала від одиночного, сліпого, вогнепального, проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням кишківника, великих магістральних судин, обширних гематом кореня брижі кишківника та заочеревного простору, стінки черевної аорти.

Умисними діями, які виразились в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_14 за ч.1 ст.115 КК України - 13 років позбавлення волі.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції, правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_15 вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд першої інстанції при визначені міри покарання не в повній мірі враховано думку потерпілого ОСОБА_16 щодо суворості покарання, невідшкодування завданої шкоди та інші обставини.

Вказує, що обвинуваченим в ході розгляду в суді першої інстанції, з використанням наближених до нього осіб з числа свідків у кримінальному провадженні, формувалась позиція, за якою вина за смерть потерпілого перекладалась на померлого ОСОБА_13 , при цьому категорично заперечуючи свою вину у вказаному злочині. До того ж злочин вчинений ОСОБА_17 , з використанням зброї, отриманої ним як помічником дільничного інспектора поліції на громадських засадах, і знання та усвідомлення небезпеки носіння, демонстрації та особливостей застосування такої зброї в обстановці, яка не створює безпосередню небезпеку для нього, посилює суспільну небезпечність вказаного злочину.

Вказує, що судом не зараховано в строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_15 під вартою в період часу з 05.08.2016 року до 20.03.2017 року у відповідності до Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» з розрахунку два дні позбавлення волі за один день тримання вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_18 просить оскаржуваний вирок скасувати, та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Вважає, що вирок підлягає скасуванню в зв`язку із невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд в обґрунтування постановленого вироку поклав докази, які ніяким чином не доводять його вину саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Посилається на те, що покази потерпілого та свідків, які суд першої інстанції поклав в основу вироку є безпідставними, оскільки вони взагалі не були очевидцями подій, що відбувались 05 серпня 2016 року, близько 00 годин 54 хвилини, поблизу будинку №25 по вулиці Європейській в м.Бердичеві та жоден свідок не бачив як саме відбувся постріл, та за яких обставин.

Вказує, що суд взагалі не взяв до уваги, не оцінив та не вірно оцінив його покази, які він дав в ході судового слідства, зокрема, що в руках ОСОБА_13 був ніж, яким він наніс йому удар в ліву частину голови та ліву частину тулуба. Зазначене підтверджується протоколом огляду місця події від 05.08.16 року, згідно якого поблизу буд.25 по вул. Європейській в м.Бердичеві, було вилучено ніж, а згідно висновку експерта №10-395 від 29.08.16р., на клинку та руків`ї ножа, виявлено кров людини з клітинами та ядрами (декілька об`єктів), при цьому на деяких об`єктах сліди крові та клітини на клинку та руків`ї ножа є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та для ідентифікації не придатні. На двох об`єктах сліди крові та клітин виявлених на руків`ї збігаються із генетичними ознаками зразка саме його крові.

Посилається на те, що згідно висновку експерта №317 від 05.08.16 року, у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді подряпин на лобі зліва та на лівому передпліччі, спричинені від дії тупого твердого предмету з гранью. Давність отримання тілесних ушкоджень може відповідати часу та обставинам подій, вказаним в постанові, а сам 00год.50хв. 05.08.2016 року. Відповідно листа головного лікаря Бердичівської ЦМЛ від 09.0816р. перебував на лікуванні в хірургічному відділенні БЦМЛ з клінічним діагнозом: закрити тупа травма грудної клітки. Перелом 11 ребра зліва, забій лівої легені, постравматична сегментарна пневмонія, гіпертонічна хворобу 1 ст. Гіпертензивне серце. Екстрасистологічна аритмія.

Вказує, що є безпідставним висновок суду першої інстанції, що він прибув на місце подій саме для з`ясування стосунків, пристрій для відстрілу гумових куль взяв із машини маючи намір її застосувати при цьому здійснюючи постріл у життєво важливі частини тіла постраждалого, бажав або свідомо допускав настання смерті ОСОБА_19 .

Разом з тим, свідок ОСОБА_20 , дійсно є його знайомим, але не перебували і не перебувають в дружніх відносинах. Крім того ОСОБА_20 є свідком сторони обвинувачення, та він дійсно приїхав для з`ясування обставин безпричинного побиття кампанією потерпілого ОСОБА_13 його сина.

При цьому зазначає, що про вказані обставини йому взагалі нічого не було відомо, та він дійсно перебував за містом в с. Любимівка звідки попрямував до вул. Європейської в м. Бердичеві, при цьому телефонних дзвінків від ОСОБА_21 не отримував, та останньому не телефонував, що підтверджується довідкою ОТЗ ГУНП в Житомирський області.

Звертає увагу, що відповідно до наказу МВС України №550 від 11.11.2010 року «Про затвердження положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ» та на підставі наказу Бердичівського MB УМВС України в Житомирський області №125 від 15 квітня 2011 року «Про зарахування громадським помічником ДІМ в сільській місцевості» він дійсно являвся громадським помічником дільничного інспектора в сільській місцевості на території Великонізгірецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області та постійно приймав активну участь в здійсненні нічних відпрацювання населених пунктів району на своєму власному автомобілі. В зв`язку із такою громадською посадою, відповідно був власником пристрою для відстрілу гумових куль та мав відповідний дозвіл №1085 від 11 квітня 2005 року, на зберігання та носіння такого пристрою. Пристрій часто носив із собою, та був в кобурі.

Посилається на те, що одразу після події, намагався доставити власним автомобілем потерпілого ОСОБА_13 до лікарні, однак заборонила це робити свідок ОСОБА_22 та знайомі потерпілого. Викликав швидку, та одразу повідомив по тел.102 про своє місцезнаходження, та добровільно прибув до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирський області, де добровільно видав пристрій для відстрілу гумових куль та дозвіл на його носіння та зберігання.

Вказує, що з приводу протиправних дій ОСОБА_19 та отриманих тілесних ушкоджень звертався з відповідною заявою до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирський області та отримано відповідь, що перевірка по його заяві проводиться в рамках кримінального провадження №50001251 від 05.08.16р. і матеріали долучено до цієї справи.

Зазначає, що на день подання апеляційної скарги ним повністю відшкодовано шкоду ОСОБА_16 , про що останній написав розписку та нотаріально посвідчену заяву.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вважає, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим, безпідставним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд не дав належної оцінки доказам в їх сукупності та взаємозв`язку, а оскаржуваний вирок обґрунтований на припущеннях і поясненнях отриманих під час досудового розслідування, при цьому відкидаючи пояснення свідків наданих безпосередньо в судовому засіданні, та вибірково оцінюючи докази, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 були зумовлені виключно необхідністю захистити себе від небезпеки, яка загрожувала його життю та здоров`ю.

Посилається на те, що судом було проігноровано та не враховано ряд доказів та обставин, які мають важливе значення для правильності кваліфікації, що діяння було вчинено в стані необхідної оборони, тобто обвинувачений діяв з метою захисту себе від небезпечного нападу, а не з метою заподіяння смерті. Суд не встановив обставин, що свідчать про наявність умислу на вбивство, а навпаки, докази свідчать про наявність необхідної оборони.

Вважає, що діями потерпілого ОСОБА_13 було створено реальну загрозу життю і здоров`ю обвинуваченому ОСОБА_7 .

Посилається на те, що твердження суду про наявність умислу у діях обвинуваченого, а саме приводячи пристрій для відстрілу гумових куль у бойовий стан та наводячи його дульний зріз упритул до тіла ОСОБА_13 , що заборонено, а також здійснюючи постріл у життєво важливі частини тіла постраждалого, обвинувачений ОСОБА_7 бажав або свідомо допускав настання смерті ОСОБА_13 , сформований на припущеннях і вказує на протиріччя у вироку, оскільки не знаходить свого підтвердження серед досліджених доказів. Бажання настання смерті свідчить про вольову ознаку прямого умислу та повинно підтверджуватись допустимими доказами наявності прагнення засудженого досягти мети позбавити життя потерпілого. При цьому, жодними допустимими доказами, в ході судового розгляду не підтверджена наявність прагнення обвинуваченого досягти мети щодо вбивства ОСОБА_13 .

Натомість мотивом дій обвинуваченого ОСОБА_7 був захист від посягання на його життя з боку потерпілого. Застосування пристрою для відстрілу гумових куль, як засіб захисту, був зумовлений виключно необхідністю захистити себе від небезпеки, яка загрожувала його життю та здоров`ю.

При цьому носіння зброї ОСОБА_7 не обґрунтовує умисел на вбивство ОСОБА_13 .

Вказує, що ОСОБА_7 являвся членом громадського формування з охорони громадського порядку «Форпост», та являвся громадським помічником дільничного інспектора в сільській місцевості, постійно приймав участь у здійсненні нічних відпрацювань населених пунктів району на своєму власному автомобілі.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо довідку №80/203/05-2016 від 12.09.2016 р. Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області не надав їй жодної оцінки.

Зазначає, що суд першої інстанції дослідивши обставини кримінального провадження та докази у справі, вибірково взяв до уваги докази та за наявності суперечливих доказів не зазначив, чому врахував одні й відкинув інші, зокрема не врахував показання обвинуваченого та свідків сторони обвинувачення і захисту, безпосередньо допитаних в судовому засіданні, які свідчать, що у кримінальному провадженні дії обвинуваченого ОСОБА_7 були зумовлені захистом своїх прав, зокрема права на життя.

Посилається на те, що наявними доказами у справі не обґрунтована будь яка протиправна мета прибуття обвинуваченого на місце майбутнього конфлікту із загиблим.

Зазначає, що висновок суду про спільну мету прибуття на вулицю Європейську, 25 в м. Бердичеві ОСОБА_21 та ОСОБА_7 є безпідставним та суперечить наявним доказам, оскільки місцезнаходження ОСОБА_7 перед конфліктом із ОСОБА_13 було перевірене за допомогою обстеження радіоефіру, та відповідно до довідки про радіотехнічне обстеження радіоефіру, ОСОБА_21 до настання події смерті ОСОБА_23 не дзвонив ОСОБА_7 , але зв`язувався з ним після події о 2 год. 47 хв. та о 2 год. 50 хв. 05.08.2016 р. ОСОБА_7 та ОСОБА_21 приїхали з протилежних сторін міста. Перебування ОСОБА_7 саме на місці події спочатку обумовлювалося необхідністю здійснити покупку продуктів, а потім вже його намаганням забезпечити громадський порядок.

Вказує, що ні письмовими доказами, ні показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , не встановлена спільна мета прибуття ОСОБА_7 та ОСОБА_21 на вулицю Європейську, 25 в м. Бердичіві, як і не встановлена будь яка протиправна мета прибуття обвинуваченого на місце майбутнього конфлікту із загиблим.

Ідея про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_21 мали спільну мету приїзду з`явилась лише в поясненнях свідка ОСОБА_25 ( який безпосередньо не допитувався в даному складі суду) і не проаналізована судом у взаємозв`язку з іншими доказами, отже не доведена судом поза розумним сумнівом.

Крім того суд не врахував поведінку загиблого ОСОБА_13 та ОСОБА_7 до та після здійснення пострілу.

Зазначає, що оскаржуваний вирок містить безпідставне формулювання про те, що умисел на вбивство ОСОБА_13 виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з обвинуваченим.

При цьому судом не враховано обставини щодо заподіяння потерпілим ОСОБА_13 обвинуваченому тілесних ушкоджень ножем, що підтверджується матеріалами справи. Однак, суд першої інстанції дослідивши обставини кримінального провадження та докази у справі, вибірково взяв до уваги докази та за наявності суперечливих доказів не зазначив, чому врахував одні й відкинув інші, зокрема не врахував висновки експертиз та показання обвинуваченого та свідків сторони обвинувачення і захисту, безпосередньо допитаних в судовому засіданні, які свідчили про агресивну поведінку потерпілого та нанесення останнім в присутності інших осіб ударів ножем в голову і тулуб обвинуваченому.

Вказує, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що ОСОБА_7 не розпочинав конфлікт, і не мав жодного мотиву на позбавлення життя ОСОБА_13 , а самій події пострілу передувало нанесення ОСОБА_13 ударів руків`ям ножа в область голови та ребер ОСОБА_7 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , ОСОБА_24 та висновком експертизи слідів крові та клітин виявлених на руків`ї ножа та висновком судово-медичної експертизи № 317 від 05.08.2016 р., щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 .

Необхідність самозахисту ОСОБА_7 , не підтверджує ні наміру, ні чіткої мети засудженого позбавити життя ОСОБА_13 . При цьому обвинувачений та загиблий не були знайомі між собою до подій конфлікту.

Вказує, що після пострілу обвинувачений намагався викликати швидку допомогу та хотів як найшвидше доправити ОСОБА_13 до лікарні, але йому не дозволили цього зробити, а тому про раптово виниклі неприязні відносини у даній справі неможливо стверджувати. Спроба ОСОБА_7 надати невідкладну допомогу потерпілому свідчить про відсутність у нього наміру умисно позбавити життя ОСОБА_13 , але суд, ухвалюючи вирок, взагалі не надав оцінку поведінці засудженого після пострілу.

Посилається на те, що суд не погодився із версією подій, яка була висловлена ОСОБА_7 , оскільки, на думку суду, вона не підтверджується дослідженими доказами, а згадка в показах обвинуваченого про перебування поряд з потерпілим кількох осіб та про наявність предмету в руках загиблого є на думку суду вигадкою сторони захисту для обґрунтування необхідної оборони обвинуваченого. При цьому суд не врахував пояснення свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 та інших, наявність речового доказу ножа зі слідами крові засудженого та відомості про поведінку засудженого після здійснення пострілу, через різні причини.

Зазначає, що судом під час судового розгляду не встановлено наявність суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України, оскільки висновок суду про вольовий компонент умислу є необгрунтованим.

Вказує, що стороною обвинувачення не представлено, а судом не здобуто переконливих доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 . Крім того, всі сумніви щодо доведеності вини мають тлумачитись на користь обвинуваченого. Отже, судом в судовому засіданні не встановлено, а обвинуваченням не доведено наявність в діях засудженого жодних мотивів, які б слугували підставою виникнення у ОСОБА_7 умислу спрямованого на вбивство потерпілого.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував медичні та характеризуючі матеріали відносно ОСОБА_7 .

Вказує, що в матеріалах провадження відсутні записи судових засідань від 11 лютого 2019 року та від 26 березня 2019 року на технічних носіях, що ставить під сумнів законність і вмотивованість ухваленого вироку щодо ОСОБА_7 , та свідчить про наявність істотного порушення норм кримінального процесуального закону, оскільки не представляється можливим підтвердити факт безпосереднього дослідження судом письмових доказів, які покладені в основу вироку, зокрема і відеозапису до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_28 , огляд відеозаписів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , на які суд посилається у вироку.

Крім того в матеріалах провадження відсутні журнали судових засідань від 18.12.2020, 11.02.2022, 25.04.2023, 26.09.2023, 06.11.2023, 04.01.2024, 15.01.2024 року та доказів фіксації судового розгляду даного кримінального провадження через сервіс відеоконференцзв`язку, починаючи з березня 2024 року, що додатково свідчить про наявність порушень вимог кримінального процесуального закону і зумовлює необхідність скасування вироку, оскільки неможливо встановити чи здійснювались будь які процесуальні дії у вказані дати, чи було в повній мірі реалізовано право учасників процесу на доступ до правосуддя та справедливий судовий розгляд.

Потерпілий ОСОБА_16 в судове засідання апеляційного суду, призначеного на 25.02.2025 року, не з`явився, будучи повідомлений належним чином згідно вимог ст.135 КПК України. Разом з тим, надіслав на адресу апеляційного суду заяву в якій просив здійснювати розгляд даного кримінального провадження у його відсутність. Також зазначив, що будь яких претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_7 не має. Отримав від ОСОБА_7 повне відшкодування майнової та моральної шкоди. На суворості покарання не наполягає.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_29 надіслала на адресу апеляційного суду заяву в якій просила здійснювати розгляд провадження у її відсутність.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження у відсутність потерпілого та захисника, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , а щодо апеляційної скарги прокурора заперечили, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив щодо задоволення апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_10 підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ґрунтується на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину достовірно випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку мають бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які підтверджують висновки суду.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду підтримав надані в суді першої інстанції свої покази та пояснив, що близько першої години ночі він повертався з роботи с. Лісове додому. Йому зателефонувала дружина, щоб він купив деякі продукти додому. Він висадив робітника зі свого автомобіля, з яким їхав і зупинився біля магазину. Це один супермаркет в м. Бердичеві, який працює цілодобово. Коли він вийшов зі свого автомобіля, він побачив як з іншого автомобіля марки Toyota вийшов його знайомий ОСОБА_21 з молодими людьми. Підійшов до нього привітався, останній повідомив, що його сина побили нізащо, після чого пішов від нього в іншу сторону до машини, а ОСОБА_21 пішов до компанії молодих чоловіків, яких було приблизно десять, половина з яких розбіглися, а інші старші залишилися. В подальшому до нього підійшов один молодий хлопчина і почав просити допомогти щоб не було бійки, та в цей час до нього підійшло троє молодих хлопців на голову вище по років 18, він повідомив, що він є помічником дільничного інспектора, що відразу призвело до конфлікту з цими особами. Вони агресивно відреагували і почали обзивати його «мусором», при цьому просив їх заспокоїтися і казав, що він «годиться їм в батьки» та має інвалідність. Зброя перебувала в кабурі при ньому. Від них відчувався запах алкоголю, вони знаходилися у збудженому стані та агресивно себе поводили. В їх компанії також була дівчина. Зрозумів, що відбувається конфліктна ситуація та хлопці почали підходити до нього, а він відходив від них, рухаючись назад, при цьому позаду у нього була будівля, а справа - дорога. Він повідомляв, що є інвалідом та навіщо він їм треба. Троє чоловіків обступили його. У одного із хлопців була сумка через плече. Він її зняв, швидко взяв щось із сумки і віддав іншому хлопцю. Не бачив, який саме предмет він взяв, але думав, що це мабуть ніж. Потерпілий підійшов та наніс перший удар цим предметом в ліву сторону голови, від чого в ОСОБА_7 пішла кров і він намагався ухилитися. Після чого потерпілий відразу наніс удар в область лівої грудини, внаслідок чого відчув різкий укол в районі серця та був впевнений, що йому «всадили» ніж у серце. В подальшому з`ясувалося, що то був ніж. В подальшому вийняв пістолета з кабури та в цей момент потерпілий схопився за нього та вони почали смикатись врезультаті відбувся постріл, після чого обвинувачений присів, схватився за живіт і почав кричати «больно, больно», при цьому компанія потерпілого спочатку розбіглася, а потім повернулася, але їх було вже значно більше. Він намагався відразу надати допомогу потерпілому, хотів до приїзду швидкої завезти його на своєму автомобілі в лікарню, але хлопці не дали це зробити, поїхав за швидкою до травмпункту. Повідомив про вказану подію поліцію та своє місце знаходження. Бачив біля травмпункту батька потерпілого, спілкувались. Завезли його в лікарню на судово медичну експертизу, та в подальшому з гострим болем під серцем зробили МРТ та виявлено перелом 11го ребра. Зазначає, що ні до кого не дзвонив та ні про що не домовлявся, а їхав з роботи додому. Пістолет завжди носить при собі, оскільки має підсобне домогосподарство, яке знаходиться біля лісу. Має відповідний на це дозвіл. Умислу на позбавлення життя потерпілого не було, а хотів лише захистись від посягання на своє життя.

За клопотання сторони захисту, апеляційним судом частково досліджено письмові докази, а саме:

- висновок судово-медичної експертизи № 317 від 05.08.2016 р. відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді подряпини на лобі зліва та на лівому передпліччі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, спричинені від дії тупого твердого предмету з гранью, давність яких може відповідати часу та обставинам подій, описаних в постанові. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, експерт зазначив, що місць прикладання сили було не менше двох. Виявлені рубці на передній поверхні грудної клітки мають давність не менше двох місяців та з обставинами в постанові зв`язку не мають (т.6 а.с. 24);

- виписний епікриз історії хвороби ОСОБА_7 № 00089 від 02.01.2014р. відповідно до якого встановлено основний діагноз: закрита тупа травма грудної клітини. Переломи IIІ-V ребер зліва. Забій легень, серця. Закрита тупа травма живота, перелом кісток тазу сідничної кістки,(т.1 а.с. 161);

- епікриз історії хвороби ОСОБА_7 № 08948 від 15.08.2016 р. відповідно до якого ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні Бердичівської ЦМЛ з 05.08.2016 до 15.08.2016. Клінічний діагноз: Основний: закрита тупа травма грудної клітини. Перелом II ребра зліва. Забій лівої легені. Посттравматична сегментарна (ІІ сегмент) пневмонія (т.5 а.с. 193);

- висновок аксіальної КТ органів грудної клітини ОСОБА_7 від 08.08.2016 р. згідно з яким виявлено КТ картину інфільтративних ділянок заднього сегменту верхньої долі лівої легені (по типу дрібних забійних вогнищ) та локального пневмофіброзу язичкового сегменту. Перелом передньої третини ІІ ребра зліва. Консолідовані переломи ІІІ-IV-Y ребер зліва. (т.1 а.с. 166),

- протокол огляду місця події від 05.08.2016, відповідно до якого оглянуто тротуар біля будинку № 25 по вул. Європейська в м. Бердичеві і в сухому листі виявили ніж із нашаруванням речовини бурого кольору, який вилучено для подальших досліджень і визнано речовим доказом ( т.2 а.с.153-159);

- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи №10-395 від 29.08.2016, яким встановлено генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_13 , зразка крові підозрюваного ОСОБА_7 . На наданому на дослідження ножі: на клинку та руків`ї виявлено кров людини та клітини з ядрами. Встановлено генетичні ознаки слідів крові і клітин, виявлених на руків`ї ножа. Також встановлено генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на клинку та руків`ї ножа які є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та для ідентифікації непридатні.

Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на руків`ї ножа збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_13 .

Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_7 та в об`єкті № 4 складає 7,93 х 10"34. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 1,26 х 1033 осіб.

Походження вищевказаних слідів крові і клітин від ОСОБА_13 виключається (т. 2 а.с. 190-203);

- копію наказу Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області №125 від 20.04.2011 р. «Про зарахування громадським помічником дільничного інспектора в сільській місцевості» відповідно до якого ОСОБА_7 зараховано громадським помічником дільничого інспектора міліції в сільській місцевості та закріплено за ним дільничого інспектора міліції (т.3 а.с. 54);

- копію посвідчення громадського формування з охорони громадського порядку «ФОРПОСТ» №89, згідно якого ОСОБА_7 є членом громадського формування з охорони громадського порядку «ФОРПОСТ» (т.5 а.с. 201).

- копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_30 т.3 а.с.58).

Як вбачається зі змісту вироку, дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам у їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Так суд першої інстанції вказав, що за ініціативою ОСОБА_21 ОСОБА_7 прибув на місце пригоди для допомоги у з`ясуванні стосунків з молодиками, та наявність у ОСОБА_15 пістолета підкреслює його спільну мету з ОСОБА_21 прибути на місце для з`ясування стосунків, та для цілей реалізації якої обвинувачений взяв із собою пристрій для відстрілу гумових куль.

Разом з тим, судом першої інстанції ненадано належної оцінки довідки про радіотехнічне обстеження радіоефіру відповідно до якої ОСОБА_7 користувався телефоном з номером НОМЕР_2 , а ОСОБА_21 телефоном з номером НОМЕР_3 , та останній до настання події смерті ОСОБА_23 не дзвонив ОСОБА_7 , але зв`язувався з ним після події о 2 год. 47 хв. та о 2 год. 50 хв. 05.08.2016 р.

Крім того жоден із допитаних свідків не повідомив про будь яку домовленість про зустріч між ОСОБА_21 та ОСОБА_7 для з`ясування стосунків з молодиками.

Судом першої інстанції також ненадано належної оцінки висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-395 від 29.08.2016, згідно якої генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на руків`ї ножа збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_13 .

Крім того на клинку та руків`ї виявлено кров людини та клітини з ядрами. Встановлено генетичні ознаки слідів крові і клітин, виявлених на руків`ї ножа. Також встановлено генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на клинку та руків`ї ножа які є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та для ідентифікації непридатні.

Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_7 та в об`єкті № 4 складає 7,93 х 10"34. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 1,26 х 1033 осіб.

Походження вищевказаних слідів крові і клітин від ОСОБА_13 виключається.

Також без належної оцінки залишився висновок експерта № 317 від 5 серпня 2016 року згідно якого у ОСОБА_7 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді подряпин на лобі зліва та на лівому передпліччі. Дані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, спричинені від дії тупого твердого предмету, що має грань. Давність отримання тілесних ушкоджень може відповідати часу та обставинам подій, вказаним у постанові. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, місць прикладання сили було не менше двох. Виявлені рубці на передній поверхні грудної клітини мають давність не менше двох місяців та з обставинами, вказаними у постанові зв`язку не мають.

Крім того, не приймаючи до уваги, як доказ спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_31 , наведений 15 серпня 2016 року у виписному епікрізі діагноз ОСОБА_7 про перелом двох ребер зліва, що продубльовано супровідним листом начальника СІЗО 12 травня 2017 року, суд першої інстанції вказав, що при первинному і зазначеному обстеженні такий діагноз ОСОБА_32 не виставлявся, експертом не досліджувався.

Разом з тим згідно виписного епікризу історії хвороби ОСОБА_7 № 08948 від 15.08.2016 р. вбачається, що ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні Бердичівської ЦМЛ з 05.08.2016 до 15.08.2016. Клінічний діагноз: Основний: закрита тупа травма грудної клітини. Перелом II ребра зліва. Забій лівої легені. Посттравматична сегментарна (ІІ сегмент) пневмонія.

Висновком аксіальної КТ органів грудної клітини ОСОБА_7 від 08.08.2016р. встановлено, що виявлено КТ картину інфільтративних ділянок заднього сегменту верхньої долі лівої легені (по типу дрібних забійних вогнищ) та локального пневмофіброзу язичкового сегменту. Перелом передньої третини ІІ ребра зліва. Консолідовані переломи ІІІ-IV-Y ребер зліва.

При цьому ОСОБА_7 5 серпня 2016р. о 15год. 43хв. був доставлений конвоєм у хірургічне відділення Бердичівської ЦМЛ, де перебував на лікуванні до 15 серпня 2016р.

На переконання апеляційного суду висновок експерта № 317 від 5 серпня 2016 року зроблений на основі візуального огляду обвинуваченого, а діагноз, зазначений у виписному епікризі, встановлений на основі більш детальної діагностики, зокрема і комп`ютерної томографії грудної клітини обвинуваченого.

Тобто, як вірно зазначено в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, суд на обґрунтування свого висновку щодо винності обвинуваченого, не проаналізував зібрані у справі докази і в повній мірі не дав їм оцінки в сукупності з іншими доказами.

Як убачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо досліджння, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Отже, при наявності суперечливих фактичних даних щодо обставин вчиненого злочину, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд їх не усунув і не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставив під сумнів винність обвинуваченого.

Тобто, висновки суду щодо оцінки доказів та встановлених обставин, містять істотні суперечності, а також не містять точних і категоричних суджень, які ставлять під сумнів висновки суду з приводу належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, про що правильно зазначається в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника.

Сукупність вищевказаних порушень, допущених судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження є істотними, оскільки такі порушення, безперечно, ставлять під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Задовольняючи апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , та частково задовольняючи апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 і призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 409, 412,415 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , - задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 07.10.2024 щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: