У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001858 від 16.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001858 від 16.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В обгрунтування клопотання вказує, що Слідчим відділом Подільського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001858 від 16.08.2024 року, за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Подільською окружною прокуратурою м. Києва.

Кримінальне провадження зареєстровано на підставі заяви ОСОБА_4 про те, що невставлені особи створюють умови (готування) до заволодіння шляхом обману (шахрайство) квартирою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить останній.

Допитана у якості потерпілого ОСОБА_4 подану заяву підтримала, зазначила, що квартира АДРЕСА_1 придбана нею за особисті грошові кошти 20.08.2015. Однак, в серпні 2024 знайомі рєлтори повідомили останній про те, що будинок АДРЕСА_2 узвіз увесь виставлений на продаж в тому числі на презентації є фото і її квартири. Враховуючи викладене у ОСОБА_4 виникли підозри вважати, що невстановлені особи можливо підробили від її імені документи, що могли б бути підставою для продажу третіми особами її власної квартири без її згоди та відома.

Крім того під час додаткового допиту, потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що невстановлені особи продовжують вчиняти готування до заволодіння її квартирою та іншими квартирами, що перебувають у спільній сумісній власності з її колишнім чоловіком ОСОБА_5 . Зокрема, 10.11.2024 троє невідомих осіб здійснювали фотографування вказаного будинку крім того під час цього був присутній ріелтор. Вказаних осіб ОСОБА_4 випадково побачила, коли поверталась додому.

Крім того, ОСОБА_6 заявила клопотання про арешт належного їй майна та майна, що перебуває у її спільній сумісній власності з ОСОБА_5 , а саме: квартири АДРЕСА_3 , номер об`єкта нерухомого майна 00, що на праві власності належить ОСОБА_6 , квартири АДРЕСА_4 , номер об`єкта нерухомого майна 00, що на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , квартири АДРЕСА_5 , номер об`єкта нерухомого майна 00, що на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Вказані об`єкти нерухомості являється об`єктом кримінально-протиправних дій, а тому є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення та відповідно до постанови слідчого від 10.12.2024, визнані речовими доказами.

Відповідно до інформаційних довідок з ЄДР речових прав на нерухоме майно встановлено наступне: квартира АДРЕСА_3 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить ОСОБА_6 , та була набута нею 20.08.2015, квартира АДРЕСА_4 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить ОСОБА_5 та була набута ним 03.03.2020, квартира АДРЕСА_5 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить ОСОБА_5 та була набута ним 12.10.2021.

Відповідно до відомостей ДРАЦС ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають у шлюбі з 28.02.2017 року.

За таких обставин, з метою забезпечення вищевказаного майна, як речового доказу, для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування чи знищення, а також з метою забезпечення цивільного позову, прокурор просить накласти арешт на вказане вище майно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав із підстав, наведених в ньому, та просив його задовольнити.

З метою забезпечення арешту майна, яке не має статусу тимчасово вилученого, та з метою забезпечення арешту майна, згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

Дослідивши клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження на його обґрунтування, заслухавши думку прокурора, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що Подільською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001858 від 16.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 10.12.2024 майно, на яке прокурор просить накласти арешт, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Таким чином, наведене вище свідчить про те, що вказане майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя має достатні підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, також є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, що є належною правовою підставою для арешту вказаного майна.

При цьому, слідчим суддею встановлено, що в відповідно до інформаційних довідок з ЄДР речових прав на нерухоме майно встановлено наступне: квартира АДРЕСА_3 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить ОСОБА_6 , та була набута нею 20.08.2015, квартира АДРЕСА_4 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить ОСОБА_5 та була набута ним 03.03.2020, квартира АДРЕСА_5 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить ОСОБА_5 та була набута ним 12.10.2021.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 28.02.2017. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08.02.2024 шлюб розірвано між сторонами.

Таким чином, накладення арешту на вказане у клопотанні майно, відповідатиме меті, визначеній у ч.2 ст. 170 КПК України а саме забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

У відповідності до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Із урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором, у відповідності до ч.2 ст. 171 КПК України, доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а тому незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, у зв`язку з чим накладення арешту на вказане майно є необхідною умовою досягнення дієвості кримінального провадження.

Слідчий суддя також враховує, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі наведеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на майно та задоволення клопотання.

Керуючись ст. 170, 172-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001858 від 16.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, на наступні об`єкти:

- квартира АДРЕСА_3 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить ОСОБА_6 ;

- квартира АДРЕСА_4 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить ОСОБА_5 ;

- квартира АДРЕСА_5 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить ОСОБА_5 .

Ухвала про арешт майна, у відповідності до вимог ст. 175 КПК України, виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати слідчому, прокурору, третій особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Роз`яснити, що згідно із частинами 1-2 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_7