Справа № 282/1110/24
Провадження № 1-кп/282/65/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Любар кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дуплинки Новоград-Волинського (тепер Звягельського) району Житомирської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, в останнє:

- 03.04.2020 Любарським районним судом за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

- 18.12.2024 Любарським районним судом за ч.1 ст.125 КК України до 100 годин громадських робіт;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357; ч.4 ст. 185; ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2024 року близько 00 годин 00 хвилин, у ОСОБА_4 , який достовірно знав про дію на всій території України воєнного стану, перебуваючи у одній із кімнат житлового будинку ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 , виник раптовий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення гаманця коричневого кольору, який належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, під час перебування у одній із кімнат житлового будинку ОСОБА_6 , за вище вказаною адресою, у цей день, час та місці, з метою особистого збагачення, керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими для власника майна та інших осіб, діючи свідомо та протиправно, умисно, таємно, в умовах воєнного стану, з полиці серванту викрав гаманець коричневого кольору, у якому знаходились грошові кошти у сумі 2000 гривень купюрами по 200 гривень та банківська картка AT КБ «ПриватБанк» «Для виплат» № НОМЕР_1 .

В подальшому, обвинувачений, усвідомлюючи те, що викрадена ним банківська картка належить іншій особі, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на приховування офіційного документа, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме: для заволодіння грошовими коштами, привласнив вищевказану картку, яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст.358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином ОСОБА_6 можливості використовувати зазначену картку за призначенням, тобто умисно привласнив вказаний офіційний документ.

Так, 27.07.2024 ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на незаконне збагачення за рахунок чужих коштів з викраденої та привласненої банківської картки AT КБ «ПриватБанк» «Для виплат» № НОМЕР_1 , яка належна потерпілому, прийшов до банкомату AT КБ «ПриватБанк», що по вул.Центральній,1 в с.Громада Житомирського району, де реалізуючи свій злочинний умисел направлений на викрадення чужого майна, за допомогою викраденої ним банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_6 , достовірно знаючи PIN- код до даної банківської картки, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів та з метою власної наживи, зняв з карткового рахунку ОСОБА_6 грошові кошти в загальній сумі 1000 грн. 00 коп. о 09 годині 08 хвилин; 1000 грн. 00 коп. о 09 годині 20 хвилин; 500 грн. 00 коп. о 12 годині 45 хвилин, якими розпорядився на власний розсуд.

Після чого обвинувачений, таємно викрав з карткового рахунку потерпілого грошові кошти в загальній сумі 157 грн. 20 коп., розрахувавшись ними за допомогою цієї банківської картки за придбаний товар, зокрема:

- 27.07.2024 о 13 годині 07 хвилин - магазин «Дешевше нет» в смт.Любар по вул.Незалежності,53 Житомирського району, товар відповідно в сумі 16 гривень 99 копійок;

- 27.07.2024 о 13 годині 12 хвилин - магазин «Київстар» в смт.Любар, по вул.Незалежності,61 Житомирського району, товар відповідно в сумі 80 гривень 00 копійок;

- 27.07.2024 о 13 годині 20 хвилин - Аптека 15 ТОВ «Первоцвіт Фарм» в с.Громада по вул.Свободи,35 Житомирського району, товар відповідно в сумі 60 гривень 21 копійка.

Окрім цього, він 27.07.2024 о 13 годині 07 хвилин, перебуваючи у магазині «Дешевше нет», що в смт.Любар по вул.Незалежності,53 Житомирського району, придбав за готівкові кошти товар на суму 543 гривні 00 копійок.

В подальшому, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на незаконне збагачення за рахунок чужих коштів з викраденої ним банківської картки AT КБ «Приватбанк» «Для виплат» № НОМЕР_1 , знову прийшов до банкомату AT КБ «ПриватБанк», що по вул.Ценральній,1 в с.Громада Житомирського району, де реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, за допомогою викраденої ним банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_6 , достовірно знаючи PIN- код до даної банківської картки, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів та з метою власної наживи, зняв з карткового рахунку ОСОБА_6 грошові кошти в загальній сумі 100 грн. 00 коп. о 14 годині 12 хвилин, якими розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 4757 грн. 20 коп.

20 вересня 2024 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в одній із кімнат житлового будинку, що по АДРЕСА_3 , де у нього під час словесної суперечки із ОСОБА_8 , виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , він, ногами, зі значною силою прикладання, та обухом сокири умисно наніс численні удари, але не менше сімнадцяти по всьому тілу ОСОБА_8 .

Внаслідок нанесених ОСОБА_4 ударів по тілу ОСОБА_8 , остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синця над правою надбрівною дугою, садна в правій виличній ділянці, садна в ділянці лівої вітки нижньої щелепи, два синці підщелепної ділянки, трьох саден по верхній поверхні правого плечового суглобу, два садна в верхній третині правого плеча, садна по передній поверхні лівого колінного суглобу, синця в міжлопатковій ділянці, садна правого плеча, чотирьох синців на передній грудній стінці, перелому грудини між 2 та 3 ребрами, крововиливу в ліву плевральну порожнину в об`ємі крові 550 мл., крововиливу по передній поверхні серцевої сумки, крововиливу в серцеву сумку в об`ємі 250 см.куб., розриву по передній поверхні правого передсердя, крововиливу в клітковину середостіння, перелому 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9-го ребер ліворуч по середньо-підпахвинній лінії з ушкодженням реберної плеври, перелому 1,2,3,4,5,6,7-го ребер праворуч, перелому правої реберної дуги по передньо-підпахвинній лінії без ушкодження реберної плеври.

Причиною смерті ОСОБА_8 являється тупа травма грудної клітки у вигляді перелому 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9-го ребер з ушкодженням реберної плеври, перелом 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7-го ребер та правої реберної дуги, крововилив в ліву плевральну порожнину, середостіння, в стінку серцевої сумки, серцеву сумку та розриву правого передсердя.

Під час розгляду справи в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та дав суду відповідні пояснення по справі, повністю підтвердивши вказані вище обставини. Зокрема пояснив, що крадіжку банківської картки у потерпілого ОСОБА_6 та в подальшому грошових коштів з неї, вчинив дійсно він, оскільки потерпілий викрав у нього свиняче стегно.

Щодо вбивства ОСОБА_8 пояснив, що 20.09.2024 близько 19 год. 30 хв. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після роботи повернувся до свого місця проживання, що в АДРЕСА_1 . Мати йому сказала, що ОСОБА_8 забрала належний йому мобільний телефон і кудись з ним пішла. Після цього, він взявши у своєму домогосподарстві сокиру, пішов до потерпілої щоб дізнатися де його телефон. На його питання про місцезнаходження телефону, Станіславська почала виражатися словами нецензурної лайки. Тоді він розсердився і вдарив її двічі, куди не пам`ятає, однак вона не відповідала. Після цього, він почав наносити їй удари ногами в різні частини тіла, скільки точно ударів наніс ногами не пам`ятає, але не менше 4 5 раз, а потім ще наніс 2 удари сокирою по спині. Закінчивши наносити удари ОСОБА_8 він пішов до свого місця проживання. Додав, що під час побиття потерпілої у будинку були присутні ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Також вказав, що заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов не визнає.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні 29.01.2025 року пояснила, що являється матір`ю померлої ОСОБА_8 , яка останнім часом проживала в с.Громада Житомирського району, а вона проживає в с.Пединка Житомирського району. Про смерть доньки їй повідомили працівники поліції, а потім зателефонував ОСОБА_11 та повідомив теж саме. Дід, у будинку якого проживала її донька, розповідав їй, що обвинувачений бив її доньку сокирою. Про обставини вбивства ОСОБА_8 їй більше нічого не відомо. Вказала, що заявлений цивільний позов підтримує в повному об`ємі та просила суд його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні 06.02.2025 року пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Знайомий з обвинуваченим ОСОБА_4 . Влітку 2024 року він разом з обвинуваченим перебували у його житловому будинку за вищевказаною адресою. Після того, як ОСОБА_4 залишив його будинок, він виявив відсутність свого гаманця, в якому були грошові кошти готівкою в сумі 2000 грн., банківські картки на яких також були грошові кошти та пін-коди до них. З приводу даної крадіжки, він звернувся до поліції. Через деякий час працівники поліції встановили, що крадіжку належних йому грошових коштів та банківських карток вчинив ОСОБА_4 . Після цього на картках грошові кошти були відсутні. Цивільний позов він не заявляв.

Свідок ОСОБА_12 суду дала покази про те, що являється матір`ю обвинуваченого та проживає в АДРЕСА_1 . В літку, точної дати вона не пам`ятає, до її житлового будинку прийшла ОСОБА_8 та запитала чи є її син ОСОБА_4 . Вона відповіла, що його немає та запропонувала ОСОБА_13 зачекати його біля неї. Однак ОСОБА_8 пішла до будинку та зачинила за собою двері, а через деякий час вийшла та залишила її домогосподарство. Що вона шукала чи брала у будинку, їй не відомо. Через деякий час прийшов ОСОБА_4 та виявив відсутність його мобільного телефону. Тоді він, взявши із собою пакет, сів на велосипед і поїхав на вулицю Хутірську. Що там відбувалося їй не відомо. Чула від людей, що вона з ОСОБА_9 поміняла телефон сина на горілку та випила її. Згодом вона дізналася про смерть ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що проживає по АДРЕСА_3 . Разом із ним у житловому будинку, як квартиранти, проживали також ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Восени 2024 року, точної дати він не пам`ятає, близько 16 год., до його житлового будинку прийшла ОСОБА_8 , яка принесла цигарки та пляшку горілки. Після цього, близько 17 год. до нього прийшов також ОСОБА_9 , який разом із потерпілою почали розпивати спиртне. Згодом ОСОБА_9 заснув. Через деякий час, близько 18 год., до його житлового будинку прийшов ОСОБА_4 , який схопив ОСОБА_8 руками за верхній одяг в районі грудей і вона впала. Тоді обвинувачений почав наносити їй удари в боки (по ребрах), а потім наніс два удари сокирою в ділянку грудей. Після нанесення ударів ОСОБА_8 залишилася лежати на підлозі не рухаючись. Тоді він запитав у ОСОБА_4 чи він її вбив. Останній, вилляв на неї воду і сказав, що вона жива, а потім взяв пакет і пішов додому. Після цього, він підійшов до ОСОБА_8 та виявив, що вона мертва. ОСОБА_9 під час цих подій був п`яним та спав, тому повідомити по цій справі навряд чи щось зможе. Через деякий час, до його домогосподарства приїхали працівники поліції.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357; ч.4 ст. 185; ч.1 ст.115 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальних актах, його вина повністю доведена письмовими матеріалами кримінальних проваджень, які були надані прокурором та дослідженні в судовому засіданні, а саме:

за ч.1 ст.357; ч.4 ст. 185 КК України:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_6 повідомив, що 24.07.2024 близько 00 год. 30 хв. виявив відсутність свого гаманця у якому були грошові кошти та банківські картки;

- протокол огляду місця події від 24.07.2024, відповідно до якого проведено огляд домоволодіння ОСОБА_6 , що за адресою АДРЕСА_2 ;

- протокол огляду місця події від 05.08.2024, відповідно до якого, на узбіччі дороги у пров.Надії в с.Громада Житомирського району, гр. ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції одну банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» «для виплат» №297957;

- постановою слідчого про визнання предметів (речей, документів) речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до кримінального провадження від 05.08.2024;

- ухвалою слідчого судді Любарського районного суду №282/987/24 від 09.08.2024 про арешт майна;

- протоколами огляду предметів, речей та документів від 13.08.2024;

- постановами слідчого про визнання предметів (речей, документів) речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до кримінального провадження від 13.08.2024;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08 та 19.08.2024;

- протоколами огляду предметів від 15.08.2024;

- постановами слідчого про визнання предметів (речей, документів) речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до кримінального провадження від 15.08.2024.

за ч.1 ст.115 КК України:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.09.2024, згідно якого 20.09.2024 року близько 19 год. 30 хв. у одній із житлових кімнат житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_3 , виявлено труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ознаками насильницької смерті, про що були внесені відомості до ЄРДР за №0000210;

- протокол огляду місця події від 20.09.2024, відповідно до якого проведено огляд домоволодіння ОСОБА_10 , що за адресою АДРЕСА_3 де виявлено труп ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду місця події від 21.09.2024, відповідно до якого проведено огляд вулиці Хутірської в с.Громада Житомирського району, де виявлено сокиру, якою ОСОБА_4 завдавав удари потерпілій ОСОБА_8 ;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.09.2024, згідно якого за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, затримано гр. ОСОБА_4 ;

- актом медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1075 від 21.09.2024, за результатами якого, у ОСОБА_4 виявлено алкогольне сп`яніння;

- висновком експерта №116 від 21.11.2024, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження: синець над правою надбрівною дугою, садно в правій виличній ділянці, садно в ділянці лівої вітки нижньої щелепи, два синці підщелепної ділянки, три садна по верхній поверхні правого плечового суглобу, два садна в верхній третині правого плеча, садно по передній поверхні лівого колінного суглобу, синець в міжлопатковій ділянці, садно правого плеча, чотири синці на передній грудній стінці, перелом грудини між 2 та 3 ребрами, крововилив в ліву плевральну порожнину в об`ємі крові 550 мл., крововилив по передній поверхні серцевої сумки, крововилив в серцеву сумку в об`ємі 250 см.куб., розрив по передній поверхні правого передсердя, крововилив в клітковину середостіння, перелом 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9-го ребер ліворуч по середньо-підпахвинній лінії з ушкодженням реберної плеври, перелому 1,2,3,4,5,6,7-го ребер праворуч, перелом правої реберної дуги по передньо-підпахвинній лінії без ушкодження реберної плеври.

Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого, твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від ударів руками, ногами чи іншим предметом. Враховуючи їх локлізацію, було нанесено не менше 17-ти ударів.

Причиною смерті ОСОБА_8 являється тупа травма грудної клітки у вигляді перелому 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9-го ребер з ушкодженням реберної плеври, перелом 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7-го ребер та правої реберної дуги, крововилив в ліву плевральну порожнину, середостіння, в стінку серцевої сумки, серцеву сумку та розриву правого передсердя.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, смерть настала одразу після їх нанесення, що також підтверджується :

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.09.2024 за участю свідка ОСОБА_10 , що проведений на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.09.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_4 , що проведений на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколом огляду місця події від 24.09.2024, відповідно до якого у кабінеті №13 ВП №1 Житомирського РУП, ОСОБА_7 добровільно видала працівникам поліції речі ОСОБА_8 , у яких вона була одягнена на момент вбивства;

- висновком експерта №244/ц від 15.10.2024;

- висновком експерта №245/ц від 15.10.2024;

- висновком судово-психіатричного експерта №212-2024 від 14.10.2024, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час вчинення інкримінованого йому діяння виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легкої дебільності) з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю (F70.1 МКХ-10). Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_4 , під час вчинення інкримінованого йому діяння в тимчасовому розладі психічної діяльності (алкогольному психозі, реактивному стані, патологічному сп`янінні, патологічному афекті), який би позбавляв його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не перебував. Виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легкої дебільності) з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_4 в даний час виявляє легку розумову відсталість (легку дебільність) з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю (F70.1 МКХ- Може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Ознаки даного розладу виявляв з раннього дитинства. Застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

- висновком експерта №334 від 22.11.2024 згідно якого, механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , встановлений при судово-медичній експертизі, може відповідати механізмові на який вказував підозрюваний ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту від 21.09.2024, а також може відповідати механізмові на який вказував свідок ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту від 20.09.2024;

- постановами слідчого про визнання предметів (речей, документів) речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до кримінального провадження від 23 та 24.09.2024;

- ухвалою слідчого судді Любарського районного суду №282/1214/24 від 24.09.2024 про арешт майна;

- документами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Проаналізувавши всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, які є належними, допустимими і достовірними, підстави недовіряти їм відсутні. Вони у своїй сукупності та взаємозв`язку доводять вину обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Таким чином, своїми діями, які виразилися у викрадені офіційного документа (банківської платіжної картки), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України.

Своїми діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Своїми діями, які виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор просив визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357; ч.4 ст.185 та ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі; за ч.4 ст.185 КК України у виді 6 років позбавлення волі; за ч.1 ст.115 КК України у виді 11 років позбавлення волі. На підставі ст.70, ч.4 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_5 просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах до 10 років позбавлення волі.

Обвинувачений ні в судових дебатах, ні при наданні останнього слова зазначив, що йому нічого сказати.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України відносяться: ч.1 ст.357 КК України кримінальний проступок; ч.4 ст.185 КК України до категорії тяжких та ч.1 ст.115 КК України до особливо тяжких злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винного, позицію потерпілих.

Обставини, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, на думку суду відсутні.

При цьому, суд не може погодитися з наведеними в обвинувальному акті пом`якшуючими покарання обставинами - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки їх не було встановлено під час судового розгляду.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, висловлення щирого жалю з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити ситуацію, що склалась, та готовність нести кримінальну відповідальність.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Однак, за матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 не проявив ніяких активних (ініціативних, енергійних) дій у наданні допомоги органу досудового розслідування в з`ясуванні обставин скоєних кримінальних правопорушень. Вчинені ним кримінальні правопорушення були розкриті за ініціативних дій правоохоронців шляхом здійснення визначених КПК України процесуально-слідчих дій. Натомість, окрім тієї інформації, яку було отримано в ході проведених слідчо-розшукових дій, обвинувачений не повідомив жодних інших відомостей. Крім того, в ході судового розгляду ОСОБА_4 не висловлював щирого жалю та не засудив свою вину поведінку у вчинених ним злочинах, а також не приніс свої вибачення перед потерпілими.

Обставинами, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , є рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до ч.2 ст.8 КПК принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Наведена норма процесуального закону вимагає від суду зробити ґрунтовну, всебічну оцінку сукупності усіх зібраних у справі доказів, зіставити їх між собою та зробити остаточний висновок на підставі повного обсягу усіх досліджених доказів. Жоден окремо взятий доказ не має наперед встановленої сили. Тому, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності вищевказаних доказів наданих стороною обвинувачення, які доповнюють та уточнюють один одного.

Відтак, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його помірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На підставі вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Отже, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкцій ч.1 ст.357; ч.4 ст.185 та ч.1 ст.115 КК України, також суд враховує тяжкість скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані, що характеризують особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на диспансерному обліку у психіатричному кабінеті з діагнозом «легка розумова відсталість», проте згідно висновку судово-психіатричного експерта №212-2024 від 14.10.2024, як на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, так і після, міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а відтак враховуючи викладене суд приходить до переконання, про необхідність призначення йому покарання: за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі; за ч.4 ст.185 та ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, конкретні обставини їхнього вчинення, дані про особу ОСОБА_4 , вважає, що призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідатиме меті покарання та буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Оскільки інкриміновані кримінальні правопорушення скоєні обвинуваченим до постановлення вироку Любарським районним судом Житомирської області від 18.12.2024 року, суд при вирішенні питання про призначення йому остаточного покарання, у відповідності до ч.4 ст.70 КК України, призначає його з врахуванням вироку Любарського районного суду Житомирської області від 18.12.2024, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області від 23.09.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався ухвалами Любарського районного суду Житомирської області.

У листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» роз`яснено, що у п.74 рішення ЄСПЛ (у справі «Харченко проти України») зазначено: «Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке встановлювало б правило, коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під вартою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції. Суд також повторює, що практика, яка склалася в умовах прогалин законодавства, коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права (див. справу «Барановський проти Польщі» №28358/95, п.п. 55-56, ЄКЛП 2000-III, та справу «Кавка проти Польщі» №25874/94 п. 51, від 09.01.2001, справу «Фельдман проти України», № 76556/01 та №3877904, п. 73 від 08.04.2010)». У пункті 75 цього ж рішення вказано, що хоча національний суд прийняв рішення про попереднє ув`язнення заявника, він не визначив подальший строк тримання під вартою і жодним чином не обґрунтував своє рішення. Це призвело до стану невизначеності підстав перебування заявника під вартою після цієї дати. У зв`язку з цим суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 (див. справа «Соловей і Зозуля проти України», п. 76, від 27.11.2008).

Аналізуючи наведені правові позиції ЄСПЛ, можна дійти висновку про те, що зазначення у вироку строку шляхом настання певної події, а саме: набрання цим вироком законної сили, не суперечитиме п. 74 рішення у справі «Харченко проти України». Крім цього, відповідно до ч.1 ст.115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

Отже, з врахуванням вищезазначених роз`яснень, суд вважає, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Тому в строк відбування покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк перебування його під вартою як попереднє ув`язнення з 20.09.2024 (з моменту затримання відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у скоєнні злочину, від 20.09.2024) до дати набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Потерпілою ОСОБА_7 до початку судового розгляду було заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000000 грн, який був прийнятий судом до спільного розгляду з даним кримінальним провадженням.

В частині другій статті 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В частині п`ятій статті 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Обвинувачений ОСОБА_4 , як цивільний відповідач, позов не визнав у повному обсязі.

Розглянувши цивільний позов, суд дійшов висновку, що заявлений цивільний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В частині першій статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В частині другій статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У разі заявлення вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, що зумовлює порушення прав людини, є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З цивільного позову вбачається, що моральна шкода потерпілої ОСОБА_7 полягає у глибоких душевних (сильні стреси, втрата емоційної рівноваги, відчуття постійного душевного болю та занепокоєння), психічних та моральних стражданнях у зв`язку з втратою дитини - єдиної надії і опори в житті, стійкі глибокі емоційні та душевні страждання від безповоротної втрати рідної людини та неможливість за будь-яких обставин повернення до звичного способу життя.

Практика Європейського Суду з прав людини з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

Слід зазначити, що у кожному окремому випадку розмір відшкодування моральної шкоди визначається індивідуально судом з урахуванням вимог законодавства та особливостей конкретного кримінального провадження, що є проявом дискреційних повноважень суду.

Законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. На це вказав Верховний Суд у постанові від 23.10.2024 (справа №293/174/23).

З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, які переживає потерпіла через невідворотність трагічних наслідків, суд, дотримуючись принципу розумності та справедливості, аналізуючи доводи потерпілої, вважає, що останньою не мотивовано, з чого вона виходила, оцінюючи завдану їй моральну шкоду саме в сумі 2000000 грн. Разом з тим, суд приймає до уваги, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 злочину, ОСОБА_7 все ж таки зазнала моральних страждань внаслідок втрати доньки, а тому, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) грн.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна необхідно скасувати, а долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 127-129, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357; ч.4 ст.185 та ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.115 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за цим вироком та вироком Любарського районного суду Житомирської області від 18.12.2024, визначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 , строк перебування його під вартою як попереднє ув`язнення з 20.09.2024 (з моменту затримання відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у скоєнні злочину, від 20.09.2024) до дати набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.

Речовими доказами по справі, після набрання вироком суду законної сили, розпорядитися наступним чином:

- банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» «Для виплат» № НОМЕР_1 , коричневого кольору, яка має чіп для безконтактної оплати карткою, яка знаходиться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції №1 ЖРУП ГУНП в Житомирській області, повернути власнику ОСОБА_6 ;

- чек від 27.07.2024 13:20:42 год. про купівлю лікарських засобів, а саме: таблеток «Лоперамід», «Дротаверин» та шампуні «Сульсена проти лупи» на загальну суму 60 грн. 21 коп., який приєднано до матеріалів судового провадження №282/1110/24 залишити в останньому;

- фіскальний чек номер ЛЮБ-06096 від 27.07.2024 на 1 арк. та фіскальний чек ЛЮБ-06097 від 27.07.2024 на 1 арк., які приєднано до матеріалів судового провадження №282/1110/24 залишити в останньому;

- оптичний носій інформації - CD-R диск для лазерних систем зчитування, наданий Аптекою 15 ТОВ «Первоцвіт Фарм», який приєднано до матеріалів судового провадження №282/1110/24 залишити в останньому;

- оптичний носій інформації - DVD-R диск для лазерних систем зчитування, який до свого протоколу допиту у якості свідка додала ОСОБА_14 , який приєднано до матеріалів судового провадження №282/1110/24 залишити в останньому;

- пляшку з-під спиртного «Хдібний Дар» ємкістю 0,7 л., яка знаходиться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції №1 Житомисрького РУП ГУНП в Житомирській області знищити;

- куртку чорного кольору, кофту сірого кольору, штани джинсові синього кольору, черевики чорного кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, повернути власнику ОСОБА_4 ;

- кофту чорного кольору, штани рожевого кольору, бюстгалтер чорно-зеленого кольору та труси чорно-рожевого кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області № 282/1214/24 від 24.09.2024 на пляшку із спиртного «Хлібний Дар» ємкістю 0,7 л., яку вилучено в ході огляду місця події за адресою: с.Громада вул.Хутірська 32 Житомирського району Житомирської області та одяг підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: куртку чорного кольору, кофту сірого кольору, штани джинсові синього кольору, черевики чорного кольору, після набрання вироком суду законної сили - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1