УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 Справа №607/4061/25 Провадження №1-кс/607/1246/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене керівником Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000375 від 25 лютого 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Євпаторія, АР Крим, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого 13.06.2024 Шумськийм районним судом Тернопільської області за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.185; ч.4 ст.185 КК України до 5 років 1 міс. позбавлення волі, 24.10.2024 звільненого умовно-достроково,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому сторона обвинувачення просить застосувати щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання сторона обвинуваченнявказує на те, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, окрім того, застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав вказане клопотання з наведених у ньому мотивів.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 повідомив, що копія клопотання йому вручена, суть підозри зрозуміла. Просить застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою або визначити заставу.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаного клопотання, зсилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеністю ризиків, на які вказує прокурор, оскільки відсутні прямі докази вини підозрюваного у вчиненні даного злочину. Натомість просить обрати щодо підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а у разі, коли суд дійде висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити суму застави в мінімальному розмірі, зважаючи на особу підозрюваного та його матеріальний стан.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Слідчий суддя установив, що слідчими СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000375 від 25 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Правоохоронними органами ставиться у провину підозрюваному ОСОБА_7 , те, що 25 лютого 2025 року, у ранкову пору доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_7 , який перебував у житловому будинку АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту, виник злочинний умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень своїй бабці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , 25 лютого 2025 року, у ранкову пору доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_1 , розуміючи та даючи звіт своїм діям та керуючи ними, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано та рішуче, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечний наслідок та бажаючи його настання, в ході раптово виниклого конфлікту із своєю бабцею ОСОБА_8 , умисно наніс їй численні удари руками та ногами в ділянку голови та тулуба , чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження у вигляді масивної поєднаної травми голови та грудей з численними переломами ребер та просторими крововиливами під оболонку головного мозку, від яких ОСОБА_8 померла на місці події.

25.02.2025о 16.50 год. ОСОБА_7 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

26.02.2025 о 15.50 год. відповідно до ст. 278 КПК України, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя переконався в тому, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_7 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами доказами, а саме: рапортом старшого інспектора чергового відділення поліції №2 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області №1025 від 05.02.2025; протоколом огляду місця події проведеного 25.02.2025 в період з 16.19 год. по 18.35 год., на місці події, за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом огляду трупа ОСОБА_8 проведеного 26.02.2025 в період з 12.00 год. по 13.30 год.; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; лікарським свідоцтвом про смерть № 91 від 26.02.2025, згідно якого встановлено насильницький характер смерті потерпілої ОСОБА_8 , а саме: масивна поєднана травма голови та грудей з численними переломамиребер та просторовими крововиливами під оболонку головного мозку.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, доводи захисника, про те, що матеріали клопотання не підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину не заслуговують на увагу з огляду на те, що ці докази мають бути оцінені після повного їх дослідження в сукупності зі всіма зібраними органом досудового розслідування доказами під час розгляду обвинувального акту в суді, водночас слідчий суддя, вважає, що інші долучені до клопотання матеріали є достатніми для висновку про обґрунтованість його підозри.

В свою чергу, підозрюваним та його захисником не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_7 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим, а тому доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри слідчий суддя вважає передчасними.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду(п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі від семи до десяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, оскільки як встановлено, що у нього відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, на утриманні неповнолітніх, малолітніх осіб та/або осіб похилого віку, сім`ї немає. Вказані обставини дозволяють йому переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду і тривалий час не повертатися до місця постійного проживання, з метою приховування свого місця перебування та таким способом уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бєлозоров проти росії та України", визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження».

Так, доведеним є ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний проживає у житловому будинку в якому було вчинено кримінальне правопорушення і на даний час у будинку останнього ніхто не проживає, а тому перебуваючи за місцем проживання, він може вчинити дії стосовно знищення, приховування чи спотворення речей, які мають значення для досудового розслідування. Окрім того, на даний час органом досудового розслідування достеменно ще не встановлено знаряддя вчинення даного злочину, яким було спричинено тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 , від яких остання загинула, а судово-медична експертиза щодо причини смерті та механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ще триває.

Також, підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Може вчинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння, він може схиляти їх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Крім того, на даний час органом досудового розслідування, ще встановлюються інші очевидці вчинення даного кримінального правопорушення та особи яким відомі обставини даного злочину, на яких також підозрюваний може чинити тиск.

Аналогічним чином ОСОБА_7 зможе впливати на понятих, експертів та спеціалістів які були залучені укримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до надання неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні є об`єктивним і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1,2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на свідків існує, позаяк кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, жоден із свідків у кримінальному провадженні безпосередньо судом не допитувалися.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик не зменшився, так як вказані вище свідки, інші свідки пригоди не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту, можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного.

Крім того, існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на волі зможе координувати свої дії із особами, які мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню.

Крім того, ОСОБА_7 використовуючи свої знайомства за місцем проживання, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, оскільки у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення до нього може бути застосовано покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Підозрюваний також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України). Цей ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , раніше притягувався вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 13.06.2024 до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України і засуджений до 5 років і 1 місяці позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став і будучи звільненим умовно-достроково від відбування вищевказаного покарання, 28.11.2024 самовільно залишив місце несення служби (далі СЗЧ) у ВЧ НОМЕР_2 (Десна) і за даним фактом 16.12.2024 слідчим 5 слідчого відділу (м. Чернігів) ТУ ДБР (м. Київ) внесено відомості до ЄРДР за ч. 5 ст. 407 КК України і розпочато досудове розслідування. В період з 28.11.2024 (СЗЧ) до моменту вчинення злочину 25.02.2025 переховувався від органів військової служби правопорядку, місце перебування його було невідоме. З рахуванням вище викладеного існують підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 є тяжким та насильницьким, тому має високий ступінь суспільної небезпеки.

Отже, слідчий суддя доходить переконання про існування вказаних ризиків, а доводи сторони захисту про їх відсутність спростовані встановленими обставинами.

З урахуванням того, що стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_7 , зокрема, що він не має міцних соціальних звязків, не одружений, раніше судимий, не має офіційного джерела доходу, характеру вчиненого кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, характеру та обставин справи, високого ступіню суспільної небезпеки вчиненого, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та що запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину, який вчинений із застосуванням насильства та спричинив загибель людини, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні.

За таких обставин клопотання слідчого підлягає до задоволення, а в задоволденні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 369-372, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання сторони захисту про визначення розміру застави у кримінальному провадженні відмовити.

Клопотання сторони обвинувачення задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 23 год. 59 хв. 24 квітня 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_7 негайно після її оголошення, прокурору та надіслати уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1