Справа № 570/354/25
номер провадження 1-в/570/89/2025
У Х В А Л А

іменем України

03 квітня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника установи

виконання покарань ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, згідно ст.82 КК України відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк три роки.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що він засуджений вироком апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2003 року за п.1, 2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі. Станом на 21.01.2025 ним відбуто 22 роки 6 місяців покарання. Згідно ст. 82 КК України у нього на даний час з`явилося право на пом`якшення покарання шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Зазначає, що за час відбування покарання став на шлях виправлення, повністю усвідомив тяжкість вчиненого злочину, постійно працює над власним розвитком, приймає участь у корекційних програмах, не має жодного стягнення, має заохочення, під час відбування покарання, здобув повну середню освіту, підтримує зв`язок з рідними. В обґрунтування клопотання також посилається на практику Європейського суду з прав людини та на положення ст. ст.5, 14 Європейської Конвенції, ст. 1 Протоколу № 12 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що суду не надано достатньо доказів про його виправлення.

Представник установи виконання покарань заперечує проти задоволення клопотання засудженого, та вважає, що таке клопотання є передчасним, засуджений на шлях виправлення не став, за весь час відбування покарання має лише одне заохочення, характеризується посередньо.

Суд, вислухавши пояснення засудженого, думку прокурора, проаналізувавши матеріали справи та особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що вироком апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2003 року ОСОБА_7 засуджений за п.1, 2, 9, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 122 , ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 03.07.2003 вирок апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2003 залишено без змін.

Згідно ч.2 ст.4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене вироком апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2003 року ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України.

Частиною 1 ст. 64 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81,82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ч.1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно ч.3 ст. 82 КК України, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

На підставі ч. 5 ст. 82 КК України, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п. 13 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року).

Згідно положень п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р., суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Також Міністерством юстиції України відповідно до наказу № 294/5 від 19.01.2023 року було затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого» згідно ч.1 Порядку зазначається, що цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (далі - заміна покарання) відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

У відповідності до ч.3 Порядку адміністрація установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Разом з поданням до суду надаються документи, перелік яких встановлений пунктом 9 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269 (далі - Інструкція), та висновок щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого.

Згідно з ч.8 Порядку передбачається, що засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації (далі-індивідуальний план), форма якого затверджується Міністерством юстиції України. Індивідуальний план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженого після звільнення. Індивідуальний план складається засудженим до довічного позбавлення волі разом з начальником відділення СПС у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення у двох примірниках. Один примірник зберігається у засудженого, другий - у начальника відділення СПС. Стан його виконання перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає. У суду відсутні дані про виправлення засудженого, оскільки ОСОБА_7 не звернувся до адміністрації установи виконання покарань із заявою про внесення до суду подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а самостійно звернувся до суду з письмовим клопотанням, не додавши, всі вищеперераховані характеризуючі матеріали, щодо ступеня виправлення засудженого, що не передбачено законодавством.

Крім того ОСОБА_7 не було подано до суду індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, в якому б було визначено заходи, здійснення яких, у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк, дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації його після звільнення, що передбачено Порядком визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 294/5 від 19.01.2023 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, немає.

Керуючись ст.82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, згідно ст.82 КК України відносно засудженого ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3