Номер провадження: 11-кп/813/1185/25
Справа № 521/1783/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ,

перекладача ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2024, якою під час судового розгляду к/п №0000016 від 16.02.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Зугдіді респ. Грузія, громадянина Грузії, із середньою освітою, неодруженого, проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія №14», раніше судимого:

- 23.12.2019 Одеським апеляційним судом за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 04.02.2021 Червонозаводським райсудом м. Харкова за ст. 391 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 8 місяців;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307; ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія №14», раніше неодноразово судимого, останній раз:

-13.12.2021 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія №14», раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 23.06.2022 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 10 днів;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Неділкове Савранського р-ну Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_6 , до 24.01.2024 відбував покарання в ДУ «Одеська виправна колонія №14», раніше судимого, останній раз:

- 07.05.2021 Іванівським райсудом Одеської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 23.12.2024 в процесі судового розгляду обвинувального акту в к/п №0000016 від 16.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307; ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено строк застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.02.2025, із визначення застави в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 757 000 грн., стосовно кожного.

Окрім того, також було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби до 21.02.2025, із покладенням на нього строком на 2 місяці певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що стороною обвинувачення було доведено те, що в даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики переховування обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від суду, здійснення ними незаконного впливу на свідків та експертів у провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що останні обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами; на теперішній час судом ще не допитано свідків та експертів, показання яких мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження; обвинувачені раніше судимі та вчинили інкриміновані їй кримінальні правопорушення в період відбування покарання, що свідчить про стійкість тенденції до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення.

Водночас, врахувавши положення практики ЄСПЛ, відповідно до якої з плином часу ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, значно зменшуються або взагалі зникають, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру застосованої стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 застави в якості альтернативного запобіжного заходу, визначивши її в розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 грн., якої, на переконання суду, достатньо для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою в частині безпідставної зміни розміру застосованої стосовно обвинувачених застави в якості альтернативного запобіжного заходу з огляду на наступні обставини:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що на час продовження стосовно обвинувачених запобіжного заходу відсутні жодні підстави для зменшення розміру застави, натомість, з моменту постановлення попередньої ухвали суду про продовження тримання під вартою пройшло всього 1 місяць та 10 днів та жодні обставини не змінились, при цьому, під час досудового розслідування та протягом 10 місяців судового розгляду даного кримінального провадження слідчі судді та суд дійшли висновку про те, запобігання наявним ризикам можливо лише шляхом застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 грн.;

- судом не було враховано наявності в даному випадку ризиків переховування обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від правосуддя, впливу на свідків та експертів з метою зміни їх показань чи відмови від них, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, обґрунтовані тим, що останні обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжкими та тяжкими, обвинувачені раніше судимі та вчинили інкриміновані їм злочини в період відбування покарання, а ризик впливу існує до моменту отримання судом показань від свідків;

- суд залишив поза увагою підвищену суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зокрема, останні обвинувачуються у вчиненні в тому числі особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, внаслідок чого визначений розмір застави не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвала суду 1-ої інстанції, в частині продовження строку застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, думку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000016 від 16.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307; ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів, пов`язаних із незаконним придбанням, зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах, а також з участю в злочинній організації та умисним встановленням та поширенням у суспільстві злочинного впливу в установах виконання покарань, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винуватими (відповідно до санкції ч. 3 ст. 307 КК України позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а згідно з санкцією ч. 5 ст. 255 КК України позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинувачених від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , окрім іншого, також є громадянином іншої держави респ. Грузії, зареєстрованого місця проживання на території України загалом та Одеської області окремо немає, міцних соціальних зв`язків на території України немає (родини, утриманців, тощо), так само як і не має законних засобів для існування (місця навчання або роботи), а обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мають міцних соціальних зв`язків (не одружені, не мають утриманців, тощо), матеріали провадження не містять доказів наявності у обвинувачених законних засобів для існування.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції в частині існування в зазначеному кримінальному провадженні ризику незаконного впливу обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на свідків та експертів у провадженні з метою схиляння їх до надання сприятливих для обвинувачених показань та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки такий ризик обґрунтований самою передбаченою вимогами кримінального процесуального закону процедурою отримання показань свідків, відповідно до якої суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише показаннями осіб, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

За встановлених обставин, враховуючи те, що наразі всі свідки та експерти у кримінальному провадженні не допитані судом 1-ої інстанції безпосередньо, колегія суддів констатує, що такий ризик продовжує існувати.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується також із висновком суду 1-ої інстанції стосовно існування в даному кримінальному провадженні ризику вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інших кримінальних правопорушень, обумовленого тим, що всі вказані обвинувачені раніше судимі за вчинення умисних тяжких злочинів та вчинили інкриміновані їм кримінальні правопорушення в період відбування покарання, призначеного відповідними вироками судів.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , пов`язані із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин в великих розмірах, які в свою чергу мають негативний вплив на осіб, які вживають зазначені речовини, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки для таких осіб, їх родин та суспільства в цілому.

Окрім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , серед іншого, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, пов`язаних із участю в злочинній організації та умисним встановленням та поширенням у суспільстві злочинного впливу в установах виконання покарань.

У вищезгаданому рішенні ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченим злочинів, їх тяжкості та характеристики осіб обвинувачених, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення про необхідність продовження строку застосування стосовно них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом вище обставини.

Окрім того, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Водночас, погоджуючись в цій частині із аргументами сторони обвинувачення, колегія суддів вважає, що визначений судом для обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розмір застави не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених з огляду на наступі обставини.

Положеннями п.п. 4 та 5 ч. 4 ст. 183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 255-255-3 КК України та щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З урахуванням викладеного, визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу стосовно особи, обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 2 ст. 255-1 та ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України є правом, а не обов`язком суду.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Відтак, запобіжний захід має бути обрано (продовжено) із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Разом із тим, як на цьому обґрунтовано зауважує прокурор в поданій апеляційній скарзі, попередніми ухвалами суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим було визначено заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., при цьому, з моменту постановлення попередньої ухвали суду пройшло лише більше місяця, жодні обставини провадження на теперішній час не змінились, внаслідок чого, на переконання апеляційного суду, підстав для зменшення розміру застосованої стосовно обвинувачених застави в якості альтернативного запобіжного заходу у суду 1-ої інстанції не було.

При цьому, згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

На думку апеляційного суду, визначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 757 000 грн., суд 1-ої інстанції не в повному обсязі дотримався вищезгаданих вимог ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, не врахував всіх обставин в їх сукупності та дійшов хибного висновку про те, що вищевказаний розмір застави здатний забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Так, на переконання колегії суддів, з урахуванням обставин вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, а також зі здійсненням злочинного впливу в установах виконання покарань, їх значної суспільної небезпечності, майнового та сімейного стану обвинувачених, які не одружені та утриманців не мають, наявності в даному кримінальному провадженні доведених стороною обвинувачення вищевикладених ризиків, доцільним в даному випадку буде визначення обвинуваченим застави в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 грн.

На переконання апеляційного суду, застава у зазначеному вище розмірі здатна буде, з огляду на перспективу її втрати, забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покладених на них обов`язків у разі її внесення та буде достатньою для запобігання вищенаведеним ризикам.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити строк застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.02.2025 включно, із визначення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб стосовно кожного, якого буде достатньо для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 182, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2024, якою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на стадії судового розгляду к/п №0000016 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.02.2025, із визначенням застави в розмірі 757 000 грн., стосовно кожного скасувати, в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , із визначенням розміру застави.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 21.02.2025 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 21.01.2025, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти та покласти на нього строком до 21.02.2025 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 21.02.2025 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 21.01.2025, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти та покласти на нього строком до 21.02.2025 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 21.02.2025 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_9 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 21.01.2025, заставна сума за ОСОБА_9 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти та покласти на нього строком до 21.02.2025 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 21.02.2025 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_10 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 21.01.2025, заставна сума за ОСОБА_10 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 з-під варти та покласти на нього строком до 21.02.2025 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також заставодавцям, наслідки невиконання вимог ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

В іншій частині ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4