ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000699 від 26 травня 2024 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно, Дубенського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , одруженого, із вищою освітою, військовослужбовця ЗС України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 296 та ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ :

22 серпня 2022 року ОСОБА_3 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час загальної мобілізації, після чого відправлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №181 від 22 серпня 2022 року солдат ОСОБА_3 , зарахований до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення, вважається таким, що посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №229 від 14 листопада 2023 року старшого солдата ОСОБА_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №195-РС від 11 листопада 2023 року на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 , вважається таким, що 14 листопада 2023 року вибув до нового місця служби військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ).

Згідно ст. ст. 3, 28, 29 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Кожна людина має право на особисту недоторканність.

Відповідно до ст. ст. 13, 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який в передбаченому законом порядку неодноразово продовжувався та діяв станом на червень 2024 року.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які затверджені Законом України N548-XIV від 24 березня 1999 року, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, сумлінно вивчати військову справу, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, у порушення вищевказаних норм закону, діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 25 травня 2024 року, приблизно о 20 годині 41 хвилин, перебуваючи в громадському місці на вулиці поблизу багатоквартирного житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , грубо порушуючи громадський порядок, прагнучи показати свою зневагу до існуючих загальновизнаних правил та норм поведінки в суспільстві і зневагу до оточуючих, діючи з особливою зухвалістю, без будь-якої причини, маючи хуліганський мотив та мету, прагнучи зухвалими діями самоствердитися, умисно розпочав безпричинний конфлікт із ОСОБА_7 , під час якого умисно наніс ОСОБА_7 один удар кулаком руки в обличчя, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин ділянки правої вилиці, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Цього ж дня, ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні, протиправні хуліганські дії, об`єднанні єдиним злочинним наміром, близько 20 години 43 хвилин, перебуваючи в громадському місці на вулиці поблизу багатоквартирного житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , грубо порушуючи громадський порядок, прагнучи показати свою зневагу до існуючих загальновизнаних правил та норм поведінки в суспільстві і зневагу до оточуючих, діючи з особливою зухвалістю, без будь-якої причини, маючи хуліганський мотив та мету, прагнучи зухвалими діями самоствердитися, розпочав безпричинний конфлікт із ОСОБА_8 .

Під час даного конфлікту ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_8 не менше восьми ударів кулаком руки обличчя, голову після чого застосував заздалегідь приготовлений ним предмет, зовні схожий на розкладний ніж, заподіявши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: різаних ран мочки правого вуха , з крововиливом в правій завушній ділянці, які розглядаються в єдиному механізмі виникнення і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в правій навколоочній ділянці з саднами на верхній та нижній повіках правого ока, садна в правій надбрівній ділянці, забоїв м`яких тканин лобної ділянки голови посередині та справа, крововиливів в лобно-скроневій ділянці голови справа, забою м`яких тканин ділянки кута нижньої щелепи справа, садна на спинці носа зліва, в ділянці носо-губного трикутника справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Цього ж дня, ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні, протиправні хуліганські дії, об`єднанні єдиним злочинним наміром, близько 20 години 45 хвилин, грубо порушуючи громадський порядок, прагнучи показати свою зневагу до існуючих загальновизнаних правил та норм поведінки в суспільстві і зневагу до оточуючих, діючи з особливою зухвалістю, без будь-якої причини, маючи хуліганський мотив та мету, прагнучи зухвалими діями самоствердитися, перебуваючи в громадському місці на вулиці поблизу багатоквартирного житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , застосував заздалегідь приготовлений ним предмет, зовні схожий на розкладний ніж, яким умисно наніс ОСОБА_9 один удар в обличчя, чим спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої щоки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Крім того, ОСОБА_3 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, 10 червня 2024 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив та мету власного матеріального збагачення, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку власника та інших осіб, шляхом розбиття водійського скла автомобіля марки Audi A6, д.н.з. НОМЕР_4 , що був припаркованим на вулиці поблизу багатоквартирного житлового будинку, що за адресою: місто Рівне, вулиця В`ячеслава Чорновола, 12-А, після чого, проник в середину автомобіля, звідки таємно викрав двоколісний велосипед зеленого кольору з надписом «КТМ» вартістю 9633, 33 гривень та баскетбольний м`яч марки «WINNER Grippy» вартістю 615,34 грн., які належать ОСОБА_10 , чим завдав останньому майнову шкоду у вказаному розмірі.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 296 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у крадіжці, поєднаній з проникненням у інше сховище, вчинена в умовах воєнного стану та своїми умисними діями, які виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Встановлені судом обставини у вчиненні ОСОБА_3 вказаних кримінальних правопорушень, підтверджуються дослідженими в суді доказами, обсяг який визначений судом за погодженням з учасниками судового провадження.

Так, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушень не оспорював та підтвердив факт того, що дійсно 25 травня 2024 року, близько 20 год 40 хв перебував поблизу будинку 32, що за адресою: місто Рівне, вул. С. Крушельницької, де у нього раптово виник конфлікт із ОСОБА_7 , під час якого умисно наніс останньому один удар кулаком руки в обличчя, спричинивши тілесне ушкодження, після чого виник конфлікт із ОСОБА_11 , якому він також наніс біля восьми ударів кулаком руки в обличчя, голову, застосувавши розкладний ніж, який мав при собі, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження.

Також, під час виниклого конфлікту застосувавши вказаний розкладний ніж, умисно наніс ОСОБА_9 один удар в обличчя, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої щоки.

Крім того, обвинувачений підтвердив факт того, що 10 червня 2024 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, він розбивши водійське скло автомобіля марки Audi A6, який був припаркований біля житлового будинку, за адресою: місто Рівне, вулиця В.Чорновола, 12-А, проник в середину автомобіля, звідки викрав двоколісний велосипед зеленого кольору з надписом «КТМ» та баскетбольний м`яч. Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 визнає частково та просить суворо його не карати. Також обвинувачений вказав, що він являється військовослужбовцем ЗС України, і готовий далі продовжувати військову службу в ЗСУ.

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 25.05.2024 ОСОБА_3 , близько 20 години 45 хвилин, перебуваючи в громадському місці на вулиці поблизу багатоквартирного житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , застосувавши предмет, схожий на розкладний ніж, умисно наніс ОСОБА_9 один удар в обличчя, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої щоки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Заявлений цивільний позов підтримала повністю. Міру покарання просила призначити в межах санкцій інкримінованих обвинуваченому статей запропоновану прокурором.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі. Цивільний позов не заявляли, міру покарання покладають на розсуд суду.

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_12 від 12.07.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження - кофту сірого кольору з плямами бурого кольору на лівому рукаві, яку поміщено до спец пакету експертної служби з написом «Національна поліція України» WAR 1643845, змиви з правої та лівої рук гр.. ОСОБА_3 , які знаходяться у двох паперових конвертах з написом «НПУ», з роз`яснювальними написами. Вказані речові докази здано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненськй області по квитанції №251 (т. 1 а.к.п. 146-148).

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_12 від 15.06.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження оптичний диск, наданий у відповідь на запит, із копіями аудіо записів повідомлень, які надійшли на спецлінію «102» ГУНП в Рівненській області (т. 1 а.к.п. 199-202).

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_12 від 09.07.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження оптичний диск із копіями відеозаписів з нагрудних камер поліцейських УПП в Рівненській області ДПП, що опрацьовували дану подію (т. 1 а.к.п. 209-211).

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_12 від 25.06.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження дактилоскопічну карту на ім"я ОСОБА_3 , яка знаходиться на зберіганні в камері схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 212 від 25.06.2024 (т. 1 а.к.п. 300-301).

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_12 від 27.06.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження оптичний диск DVD-R диск із відеозаписами від 10.06.2024, де зафіксовано відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального повадження (т. 2 а.к.п. 24-25).

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 296 КК України, і останній у їх вчиненні винен.

Крім того, адвокатом ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 заявлено цивільній позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з останнього завданої потерпілому майнової шкоди у розмірі 40 000 гривень, 40 000 гривень моральної шкоди та витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як слідує з ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до Закону.

За таких підстав, враховуючи те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованих правопорушень доведена повністю, суд приходить до переконання про часткове задоволення цивільного позову щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди у відповідності до вимог ст. 23 ЦК України, у залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, суд також враховує вимоги розумності і справедливості.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то вони підлягають до задоволення в повному обязі, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказані правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 то суд враховує, що він має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, являється військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

Крім того, обвинувачений являється учасником бойових дій і при виконання військового обов"язку по захисту України, був поранений, і на даний момент має тяжкі захворювання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та часткове відшкодування завданих збитків.

Обтяжуючою обставиною суд вважає вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп"яніння.

Витрати на залучення експертів становлять 9087, 36 гривень.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід тримання під вартою, який в ході судового розгляду було продовжено до 24.04.2025.

Щире каяття, це відповідне ставлення винної особи до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, іі осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Каяття є негативно забарвлене почуття, що поєднує в особі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Таким чином, суд приходить до переконання про дійсне, відверте визнання своєї провини обвинуваченим та щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, оскільки він протягом досудового розслідування так і в ході судового розгляду щиро покаявся у вчиненому та попросив вибачення у потерпілих, а також частково відшкодував завдані збитки одному з потерпілих.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально - вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, обставини їх вчинення, ненастання тяжких наслідків, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а також обтяжуючу обставину, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємих статей Кримінального Кодексу України у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд вважає, що думка представника потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі сама по собі не може бути вирішальною у відповідності до правового висновку Верховного Суд, викладеного у постанові від 3 липня 2019 року (справа №165/2070/17), оскільки це відноситься до дискреційних повноважень суду.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушень, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374, КПК України, ст. 50-52 КК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 296 та ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання:

за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїзжати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти із залу суду негайно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз у сумі 9087 грн 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоду у сумі 10 000 грн, моральної шкоди в сумі 10 000 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 40 000 грн.

Речові докази - спортивну кофту сірого кольору, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_3 ;

- змиви з правої руки та лівої руки ОСОБА_3 , що знаходяться на зберіганні в камері схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 251 від 15.07.2024, дактилоскопічну карту на ім"я ОСОБА_3 , що знаходиться на зберіганні в камері схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 212 від 25.06.2024, після набрання вироком законної сили - знищити;

- два оптичних диски із копіями аудіозаписами повідомлень, один оптичний диск із копіями відеозаписів, оптичний DVD-R диск із відеозаписами від 10.06.2024 - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- двоколісний велосипед зеленого кольору з надписом «КТМ» вважати повернутим ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором та потерпілими шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1