Справа № 742/3220/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/120/25
Категорія - ч. 2 ст. 307 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Прилуцьким міськрайонним судом, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000420 від 03 квітня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 серпня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, інваліда 2 групи, з незакінченою вищою освітою, розлученого, який має на утриманні дитину 14 років, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений:

за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень;

за ч. 2 ст. 307 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

У строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахований строк його попереднього ув`язнення за період з 04 по 05 травня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2 667 грн. 12 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, направлений на незаконний збут психотропної речовини, у невстановлені час та місці незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, який незаконно зберігав у невстановленому місці для подальшого незаконного збуту.

07 квітня 2023 року, в період часу з 11 год. 50 хв. до 12 год., перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_9 , який був залучений в якості покупця для проведення оперативної закупки, за грошові кошти в сумі 700 гривень, прозорий полімерний пакетик із вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, яка згідно висновку судової експертизи №СЕ-19/125-23/3826-НЗПРАП від 11.04.2023, містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якого в перерахунку на висушену речовину становила 0,2858 грама.

У подальшому, 04 травня 2023 року ОСОБА_6 , продовжуючи злочинну діяльність зі збуту психотропних речовин, у період часу з 18 год. 27 хв. до 18 год. 40 хв., умисно, повторно, діючи з корисливих мотивів, домовившись під час телефонної розмови з ОСОБА_9 , який був залучений в якості покупця для проведення оперативної закупки, за грошові кошти в сумі 700 гривень, перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , повторно, незаконно збув останньому полімерний пакетик із вмістом кристалоподібної речовини чорного кольору, яка згідно висновку судової експертизи №СЕ-19/125-23/4823-НЗПРАП від 17.05.2023 містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР (І-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якого в перерахунку на висушену речовину становила 0,269 грам.

Також ОСОБА_6 у невстановлені час та місці незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - РVР, яку незаконно зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 для власних потреб, без мети збуту.

04 травня 2023 року, в період часу з 21 год. 28 хв. до 22 год. 12 хв., під час проведення санкціонованого обшуку квартири АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_6 , працівниками поліції було виявлено та вилучено два полімерних пакетика із вмістом кристалоподібної речовини чорного кольору, яка згідно висновку судової експертизи №СЕ-19/125-23/4822-НЗПРАП від 18.05.2023 містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якого в перерахунку на висушену речовину становила 1,362г та 0,105 г, тобто 1,467 г загалом, яку ОСОБА_6 зберігав для власних потреб, без мети збуту.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати. За результатами апеляційного розгляду просить ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 51 000 грн., за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна за виключенням житла. На підставі ст. 70 КК України, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна за виключенням житла. Застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 3 роки та покласти на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Мотивує тим, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував відомості про особу обвинуваченого, проте залишив поза увагою обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину. Вважає, що за наявності кількох пом`якшуючих обставин, зокрема, щирого каяття у вчиненому, активного сприяння у розкритті злочину, яке виразилось у дачі правдивих показань про обставини вчинення злочину, критичне засудження обвинуваченим власної поведінки, наявність на утриманні неповнолітньої доньки, а також те, що він є особою з інвалідністю 2 групи, суд мав всі підстави для розгляду питання про можливість призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі із застосуванням ст. 69 КК України.

З огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої ОСОБА_6 не уникав, враховуючи поведінку обвинуваченого за період кримінального провадження, його вік, те, що він щиро розкаявся у вчиненому, і хоча інкриміноване йому кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого злочину, однак, в результаті його дій не настало тяжких наслідків, захисник вважає, що дані обставини пом`якшують покарання ОСОБА_6 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Беручи до уваги тяжкість вчинених злочинів, суспільну небезпеку, яку несуть в собі злочини пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, та дані про його особу, наявність неповнолітньої доньки, той факт, що винний є особою з інвалідністю 2 групи та має фізичні вади, захисник переконаний, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, із звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на певний строк та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили врахувати дані про особу винного, наявність ряду пом`якшуючих обставин, процесуальну поведінку та призначити покарання більш м`яке ніж визначене санкціями статей, що йому інкримінуються, та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання, прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив звернути увагу на особу обвинуваченого, який вів активну діяльність щодо збуту психотропної речовини, суспільну небезпеку вчиненого злочину, особу винного, вирок суду вважав законним та обґрунтованим, а призначену міру покарання такою, що відповідає особі винного та характеру вчинених ним кримінально карних діянь, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини вчиненому повторно; в незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини без мети збуту, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до ст. ст. 50,65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена норами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинене групою осіб характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Отже, справедливість розглядається як рівновага між вчиненим кримінальним правопорушенням і наслідками для особи, яка його вчинила, тобто між вчинком і покаранням.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції призначив надміру суворе покарання обвинуваченому і наявні усі підстави для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Обидва епізоди збуту особливо небезпечної психотропної речовини відбулися під час оперативних закупок, під контролем правоохоронних органів, коли заподіяння істотної шкоди суспільним інтересам виключається, а також збагачення обвинуваченого за рахунок збуту. Одержані обвинуваченим грошові кошти були вилучені, ксерокопії купюр долучені до матеріалів справи в якості речових доказів на підтвердження фактів збуту.

Під час досудового розслідування обвинувачений своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнавав, що не свідчить про його підвищену суспільну небезпеку. Під час судового розгляду ОСОБА_6 дійсно визнав свою вину, підтвердивши обставини викладені в обвинувальному акті. Його зауваження, що ним психотропна речовина придбавалась для власного вживання та для інших осіб, за кошти останніх, відповідає перебігу подій, про які пояснював обвинувачений у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте минулі судимості у нього погашені.

Висновок суду про посередню характеристику обвинуваченого колегія суддів вважає неправильним, оскільки жодних негативних даних в характеристиці з місця проживання обвинуваченого не має.

Те, що ОСОБА_6 має інвалідність 2 групи, пов`язану з ушкодженням хребта і пересувається лише по квартирі, може бути підставою судити про те, що він є особою з обмеженими фізичними можливостями, чим і пояснюється та обставина, що він збут психотропної речовини здійснював за місцем проживання.

Після вчинення інкримінованих правопорушень у ОСОБА_6 померла його матір, у квітні 2024 року загинула його колишня дружина, матір їх чотирнадцятирічної дитини.

Беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, що збут особливо небезпечної психотропної речовини реальної шкоди суспільним інтересам, здоров`ю та життю громадян завдати не міг, визнання обвинувачем своєї провини, засудження ним своєї поведінки, тяжкий стан здоров`я обвинуваченого, який має ушкодження хребта і пересувається лише в межах свого житла, має на утриманні 14 річну дитину, у якої після загибелі матері, інших рідних людей, окрім батька не залишилося, а тому вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливі при менш тривалому ув`язнення і без застосування додаткової міри покарання у виді конфіскації майна, з огляду на фізичний стан обвинуваченого та наявність у нього дитини.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, при призначенні покарання суди мають враховувати обставини, встановлені у кожному конкретному провадженні, та дані про особу винного, які є суто індивідуальними та при однакових обставинах, за наявності даних про особу винного покарання буде різним, з огляду на те, чи зможе особа виправитись при призначенні їй більш м`якого покарання ніж позбавлення волі. У даному провадженні, за встановлених даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про неможливість його виправлення при призначенні покарання без ізоляції від суспільства.

ОСОБА_6 , сам вживає психотропні речовини через болі, пов`язані з травмою, відповідно має негативні соціальні схильності, що і призвело до вчинення нових кримінальних правопорушень, після тривалого утримання від протиправної поведінки, а тому законних підстав для застосування ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень; за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12