У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/2487/25

№ 1-кс/183/534/25

19 березня 2025 року слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_3 , погоджене заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 березня 2022 року за № 0000055 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з цим клопотанням, у якому просить накласти арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: квартиру (реєстраційний номер майна 251) за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив про встановлення досудовим розслідуванням, що відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 01 лютого 2021 року № 39 о/с, капітана поліції ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції Старобільського районного управління Головного управління національної поліції в Луганській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 01 квітня 2022 року № 140 о/с, капітана поліції ОСОБА_5 звільнено зі служби в Національній поліції України.

Так, ОСОБА_5 , будучи громадянином України та колишнім працівником органів Національної поліції України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася приблизно о 04 годині ранку 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх корисних інтересів, а саме отримання відповідної посади у незаконному правоохоронному органі м. Старобільськ Луганської області, тобто посади в так званому «міністерстві внутрішніх справ» так званої «луганської народної республіки», створеної на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора, приблизно у серпні 2022 року (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлені), перебуваючи на території м. Старобільська Луганської області маючи злочинний умисел на добровільне зайняття посади у незаконному правоохоронному органі у м. Старобільськ Луганської області, вступив у злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та представниками незаконних збройних формувань так званої «лнр», та отримавши від них пропозицію зайняття посади поліцейського в так званому (мовою оригіналу) «старобельськом районном отделе внутренних дел министерства внутренних дел луганской народной республики», в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно, умисно, протиправно погодився на вказану пропозицію.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 у період часу з 03 березня 2022 року по 02 вересня 2023 року, (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлені), будучи громадянином України та колишнім працівником правоохоронного органу, перебуваючи на території м. Старобільська Луганської області, зі своїх особистих мотивів та бажання вступити на службу в незаконний правоохоронний орган, погоджуючись на пропозицію представників окупаційної адміністрації держави-агресора російської федерації та представників незаконних збройних формувань так званої «лнр», умисно, добровільно, протиправно зайняв посаду поліцейського в так званому (мовою оригіналу) «Старобельськом районном отделе внутренних дел министерства внутренних дел луганской народной республики», пов`язану з виконанням правоохоронних функцій у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території за адресою: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Айдарська, 20, де діє окупаційна адміністрації держави-агресора.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

06 березня 2025 року у відповідності до ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Повідомлення про підозру та повістки про виклики на 10 березня 2025 року, 11 березня 2025 року, 12 березня 2025 року для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, допиту в якості підозрюваного, тощо, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. 111, 135 КПК України направлено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, а саме опубліковано на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора, а також офіційному сайті видання Кабінету Міністрів України, тобто засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газети «Урядовий кур`єр» № 48 (7973) від 06 березня 2025 року для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, допиту в якості підозрюваного тощо.

Жодного разу у призначений час громадянин України ОСОБА_5 у призначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

У зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства, підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук, здійснення якого в подальшому доручено оперативному підрозділу Луганського управління ДВБ Національної поліції України.

Під час досудового розслідування встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за повним співпадінням, ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , має у приватній власності: квартиру (реєстраційний номер майна 251) за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином слідчий зазначає, що санкція ч. 7 ст. 111-1 КК України, у якій підозрюється ОСОБА_5 передбачає конфіскацію майна, а тому на даний час у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно з метою унеможливлення його відчуження, оскільки в разі доведення вини ОСОБА_5 вищезазначене майно підпаде під конфіскацію майна відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

У судове засідання слідчий, прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. Прокурор надав клопотання, в якому просив проводити розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає, що неприбуття слідчого, прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.

Власник майна ОСОБА_5 , захисник у судове засідання не викликалися у силу положення ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчим у клопотанні доведено, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, надані в його обґрунтування докази, висновує таке.

З витягу з ЄРДР від 14 березня 2025 року встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 09 березня 2022 року за № 0000055 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 7 ст. 111-1 КК України, з коротким викладом обставин: інспектор сектору реагування патрульної поліції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел, спрямований на державну зраду, тобто діяння, вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в умовах воєнного стану вчинив перехід на бік ворога російської федерації.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З належним чином засвідчених копій документів, а саме: витягів з наказу від 28 січня 2021 року № 39 о/с, витягу з наказу від 01 квітня 2022 року № 140 о/с, висновку службового розслідування, показів свідка ОСОБА_6 від 29 вересня 2023 року, протоколів огляду від 28 вересня 2023 року, показів свідка ОСОБА_7 від 28 вересня 2023 року, показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 03 березня 2025 року, протоколів огляду від 03 березня 2025 року, протоколу огляду від 26 лютого 2025 року, повідомлення про підозру від 06 березня 2025 року, постанови про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_5 від 12 березня 2025 року, у їх сукупності, вбачається наявність підстав для обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Оскільки на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

З наданої слідчим інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03 березня 2025 року № 416036896 слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Санкція кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Слідчий суддя вважає, що наданими в обґрунтування клопотання доказами слідчим доведено, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі, розуміючи, що дане майно підлягає конфіскації як виду покарання має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту; накладенням арешту на майно може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання; арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; майно не відноситься до переліку майна, щодо якого існують заборони накладення арешту; існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Таким чином, слідчий суддя висновує, що накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, з огляду на викладене вище, є розумним та співмірним заходом обмеження права власності та буде відповідати завданням кримінального провадження. При цьому слідчий суддя вважає за необхідне, при накладенні арешту, обмежитись лише забороною на відчуження та розпорядження майном, оскільки вказане майно не є предметом вчинення кримінального правопорушення. Такий спосіб забезпечення кримінального провадження щодо вказаного майна, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, буде найменш обтяжливим та не призведе до надмірного обмеження у право власності фізичної особи, користування майном.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 132, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

накласти арешт на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення власника прав на відчуження та розпорядження майном, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_3 .

Контроль за дотриманням прав власника арештованого майна, до скасування арешту, покласти на прокурорів, що здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні від 09 березня 2022 року за № 0000055.

Ухвала підлягає негайному виконанню і діє до закінчення досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала у повному обсязі складена та оголошена 19 березня 2025 року о 08:35 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1