Справа № 456/976/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/251/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 , не судимого згідно ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями, адвоката ОСОБА_10 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_11 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2024 року, -

встановила:

вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу затримання, тобто з 26 січня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою.

ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з часу затримання, тобто з 26 січня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити без змін тримання під вартою.

ОСОБА_8 визнано винним та призначено покарання за:

- ч. 3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 263 КК України 3 (три) місяці арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді застави до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, 26 січня 2022 року близько 13:00 години, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебували в під`їзді багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_4 , де звернули увагу на квартиру АДРЕСА_5 , в якій проживає ОСОБА_13 , замки вхідних дверей якої не мали конструктивної складності, переконавшись у відсутності мешканців зазначеної квартири, а також громадян, які мешкають у сусідніх помешканнях, та в цей час у них виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна.

Надалі, ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реалізовуючи свій взаємоузгоджений злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дій ніхто не бачить, повторно, таємно, шляхом використання заздалегідь підготовлених ключів та інструментів для відкриття замків, шляхом їх підбору, відчинили замок вхідних дверей до квартири, проникли в дане житло, звідки таємно викрали грошові кошти, що належать ОСОБА_13 в сумі 575 гривень 50 копійок, колекційну монету «День захисника України» вартістю 390 гривень, 3 турецькі ліри, що станом на 26.01.2022 згідно з курсом Національного банку України становить 2,12 гривень за 1 турецьку ліру, загальною вартістю 6,36 гривень, 3 фунти стерлінги, що станом на 26.01.2022 згідно з курсом Національного банку України становить 38,57 гривень за 1 фунт стерлінгів, загальною вартістю 115,71 гривень, 10 чеських крон, що станом на 26.01.2022 згідно з курсом Національного банку України становить 1,39 гривень за 1 чеську крону, загальною вартістю 13,9 гривень, 10 швейцарських франків, що станом на 26.01.2022 згідно з курсом Національного банку України становить 31,16 гривень за 1 швейцарський франк, загальною вартістю 311,6 гривень, 50 євроцентів, що станом на 26.01.2022 згідно з курсом Національного банку України становить 16,15 гривень за 1 євроцент, золоті сережки 585 проби, вагою 1,26 грами, вартістю 2300 гривень. Однак, дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були викриті, а ОСОБА_14 та ОСОБА_15 затримані працівниками поліції, у зв`язку з чим викраденим майном не змогли розпорядитися, оскільки дане кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від їхньої волі, а саме не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця. Своїми умисними діями ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали намір спричинити потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 3713,07 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 маючи умисел на незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу у невстановлений органом досудового розслідування час та місці, незаконно придбав шляхом відшукання металевий предмет, який за своїм зовнішнім виглядом має ознаки холодної зброї та є кастетом, який залишив при собі з метою подальшого носіння. Надалі, ОСОБА_16 усвідомлюючи протиправність своїх дій та можливість настання негативних наслідків, розуміючи, що придбаний ним кастет являється холодною зброєю, маючи умисел на незаконне поводження із даною зброєю, добровільно не здав кастет до правоохоронних органів та носив його при собі без передбаченого законом дозволу, всупереч вимогам п.21 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», вимогам Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 575 від 12.10.1992 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року.

18.04.2023 о 15:15 годині по вулиці Успенській, 33, що у м. Стрий Львівської області працівниками поліції Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, які здійснювали патрулювання даної території, під час здійснення поверхневого огляду ОСОБА_17 виявили металевий предмет, який являється холодною зброєю ударно-дробильної дії - кастетом, виготовлений кустарним способом, та який без передбаченого законом дозволу останній носив при собі до виявлення та вилучення працівниками поліції.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив оскаржуваний вирок скасувати, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 , винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 263 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу розміром 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,за ч.3 ст.15 ст. 185 КК України виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю його вини у вчинені злочину.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити, призначити йому, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остаточне покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч. 3 ст. 185 КК України та ч.2 ст.263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 Кримінального кодексу України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням терміном на 2 роки.

Зазначає, що оскільки попереднім адвокатом було вибрано таку тактику захисту, з якою він частково не погоджувався, а адвокат його переконав що так необхідно діяти, тому і була така тактика захисту. Проте як і в суді першої так станом на сьогодні він визнає вину у вчиненому та хоче повідомити суду, що оступився, щиро кається у тому, що сталось.

Вважає, що даний вирок суду в частині призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання, обставинам справи та його особі.

Суд при постановлені вироку врахував таку пом`якшуючу обставину як те, що він обвинувачується в незакінченому злочині, відсутність шкоди, ставлення потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинувачених, відшкодування шкоди, наявність сталих сімейних зв`язків. Тобто, він як обвинувачений не схильний до вчинення нових злочинів. З моменту затримання та по сьогодні не вчиняв жодних правопорушень та став на шлях виправлення.

Наголошує, що він є не судимим, веде законослухняний спосіб життя, працює неофіційно та намагається працевлаштуватись на роботу.

На вирок суду адвокат ОСОБА_10 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В обґрунтування зазначає, що здобуті докази не містять сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б вказували на наявність в діянні обвинувачених умислу на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_18 .

Вважає, що до обвинувачення необгрунтовано включено факт зникнення («викрадення») «сережок ОСОБА_19 », адже такий жодним належним доказом не підтверджується, базується на показах потерпілої, яка протягом досудового слідства займала неоднозначну позицію.

Вказує, що згідно вироку, як встановив суд, потерпіла ОСОБА_19 пояснила, що 26 січня 2022 року близько 13:00 години на мобільний телефон її чоловіка ОСОБА_20 прийшло повідомлення, що в квартиру, яку вони орендували, проникли невідомі особи, а тому чоловік зателефонував у поліцію. Поліція затримала двох чоловіків, які намагалися вчинити крадіжку їхнього майна. Коли вона прийшла до квартири, то вхідні двері були відкриті, однак замок не взламаний. В квартирі був зірваний ламінат, всі речі були порозкидані, із шаф та тумбочок все було повикидано. Оглянувши квартиру, виявили, що викрадено золоті кульчики з камінцями, цілий пакет колекційних монет. У двох чоловіків, яких затримали, виявили та вилучили пакет з колекційними монетами.

Захисник вважає, що такі покази не відповідають дійсності, адже потерпіла не була присутня при вилученні монет. У ОСОБА_21 не вилучили жодної монети, чи іншої речі, яка б належала потерпілій.

Наголошує, що судом відкинуто як неправдоподібні покази обвинувачених про те, що вони не користувалися жодними відмичками, а зайшли у відкриті двері.

Підкреслює, що відкритими двері залишив сам свідок ОСОБА_22 .

Звертає увагу, що в судовому засіданні ОСОБА_23 під присягою показав, що обвинувачені для нього є незнайомими, жодних відносин між ними нема. Зазначив, що у будинку є домофон.

Проте, ОСОБА_24 в суді першої інстанції намагався спростувати такі покази, заявляючи, що між ними існували правовідносини різного роду, зокрема він закладав ОСОБА_25 золоті прикраси, а той зичив гроші. Гроші погашалися через банківську картонку дружини ОСОБА_26 . Такі перерахунки за клопотанням захисника ОСОБА_27 просили долучити до матеріалів справи та дослідити, але вони були відкинуті судом як неналежні та недопустимі.

Підкреслює, що висновку експертизи щодо замка - немає, замок на таку не направляли. Поняті повідомили, що коли вони прийшли - замка вже не було.

На вирок суду адвокат ОСОБА_11 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати, закрити провадження у даній справі стосовно ОСОБА_6 за недоведеністю поза розумним сумнівом.

В обґрунтування зазначає, що вирок суду є незаконним, необгрунтованим та необ`єктивним, оскільки суд неправильно встановив фактичні обставини справи, не надав належної оцінки всім доказам.

Вказує, що по справі існувало багато обставин, які суперечили одна одній, однак суд не врахував цього та розглянув справу з обвинувальним ухилом, що є неприпустимим згідно норм чинного законодавства України і міжнародного права.

Звертає увагу, що в основу вироку покладено досліджені в судовому засіданні докази, зокрема показання свідків. Проте, суд не взявши до уваги покази обвинувачених розцінює їх як такі, що надані з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки дані покази повністю спростовуються показаннями потерпілої, свідків, дослідженими письмовими доказами в матеріалах справи. При цьому суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні встановлена і доведена в межах пред`явленого обвинувачення . Суд беззастережно став на сторону обвинувачення, яке інкримінувало ОСОБА_6 вчинення умисного протиправного діяння, не з`ясувавши ні мотивів, ні мети скоєння злочину.

Вважає, що однією з підстав, яка вказує на упередженість та необ`єктивність суду, є те, що останнім було порушено право обвинуваченого на доказування.

Зокрема, суд незважаючи на ту обставину, що як обвинувачений ОСОБА_6 , так і обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_28 зазначили, що 26 січня 2022 року, вони прийшли в квартиру АДРЕСА_6 , яка не була зачинена на ключ, оскільки ОСОБА_29 , який є давнім приятелем ОСОБА_30 на його прохання залишився в цій квартирі, поки останній повіз дружину на роботу.

Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що у потерпілої було викрадено золоті сережки та колекційні монети, проте вказані монети, які були вилучені у обвинуваченого ніякої цінності не представляють, золоті сережки в жодного обвинуваченого не вилучено, хоча працівниками поліції вони були затримані безпосередньо в квартирі потерпілої.

Крім того, ОСОБА_29 у своїх показах звертав увагу на те, що він неодноразово брав гроші в борг у ОСОБА_30 , залишавши йому як заставу свої золоті речі, які згодом викуповував, переказуючи гроші на банківську картку ОСОБА_31 .. Доказом цього свідчать долучені до матеріалів справи копії виписок по банківській картці. Однак, суд не взяв до уваги цей доказ.

Наголошує, що стороною захисту 22.01.2024р. було заявлено клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_30 з даного приводу, однак судом було відмовлено у задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який підтримав частково апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , інші апеляційні скарги заперечив, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями слід задоволити, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_11 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 263 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Зі змісту ст. 370 КПК України випливає, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлено, зокрема, порядком оцінки доказів і визначення відповідно до статті 94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Зміст частини 2 статті 91 КПК України передбачає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

З наведеної норми вбачається, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. В той час, як за обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, встановлюються подія кримінального правопорушення, винуватість, форма вини, тощо.

Суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 263 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнали, факт таємного викрадення майна заперечили, водночас обвинувачений ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав.

Незважаючи на невизнання вини, вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_13 , показаннями свідка ОСОБА_30 , показаннями свідка ОСОБА_32 , показаннями свідка ОСОБА_33 , показаннями свідка ОСОБА_34 , показаннями свідка ОСОБА_35 , показаннями свідка ОСОБА_36 , показаннями свідка ОСОБА_37 , письмовими доказами: заявою потерпілої ОСОБА_13 від 26.01.2022 року, протоколом огляду місця події від 26.01.2022 року та фотознімками до нього, фотознімками із камер відеоспостереження, які знаходилися в квартирі за адресою АДРЕСА_7 , каталогом нумізматичної продукції, протоколом огляду предметів від 06.03.2022 року та фототаблицею до нього, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03.05.2022 року та фототаблицями до нього, протоколом про демонстрування фотофайлу учаснику слідчої дії від 18.05.2022 року та фото таблицями до нього, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2022 року, рапортом ст.о/у ВКП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 26.01.2022 року, зміст яких детально викладений у вироку суду першої інстанції.

Дані докази узгоджуються між собою і підтверджують повністю фактичні обставини справи.

Як засвідчує судова практика, доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 9 листопада 2021 року у справі №408/5225/19-к.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції провів судове слідство у повному обсязі, з належною повнотою дослідив усі представлені докази та дав їм належну правову оцінку.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд умотивовано визнав, що вони згідно зі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 263 КК України.

При цьому, суд першої інстанції підставно вказав у вироку, що не бере до уваги покази обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які фактично не визнали своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України та зазначили, що в квартиру АДРЕСА_6 вони не проникали з метою крадіжки, та не мали умислу на вчинення крадіжки майна з вказаної квартири, жодних речей вони не викрадали. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вірно розцінив такі як такі, що надані з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки дані покази повністю спростовуються показаннями потерпілої, свідків, дослідженими письмовими доказами в матеріалах справи. Наведені докази винності у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце та вина обвинувачених повністю підтверджена дослідженими судом доказами.

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Наведене вище судом першої інстанції в повній мірі виконано, переконливих аргументів про протилежне в поданих апеляційних скаргах не міститься. Вирок місцевого суду у зазначеній частині відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Щодо доводів захисника ОСОБА_10 про те, що покази потерпілої ОСОБА_13 не відповідають дійсності, то такі є безпідставними, оскільки такі узгоджуються з іншими доказами, зокрема заявою потерпілої ОСОБА_13 від 26.01.2022 року, протоколом огляду місця події від 26.01.2022 року та фотознімками до нього, фотознімками із камер відеоспостереження, які знаходилися в квартирі за адресою АДРЕСА_7 , рапортом ст.о/у ВКП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 26.01.2022 року, зміст яких детально викладений у вироку суду першої інстанції. Обставин, які б давали підстави потерпілій оговорювати обвинувачених, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено.

Водночас, матеріали справи не містять жодних даних про наявність між обвинуваченим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_39 фінансових чи будь-яких інших правовідносин різного роду, про що стверджує в апеляційних скаргах сторона захисту.

Відповідно до рапорту ст.о/у ВКП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 26.01.2022 року, 26.01.2022 року о 13:33 надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_7 заявник по камері відео нагляду бачить невідомих осіб, які проникли у його помешкання на першому поверсі з метою крадіжки. Прибувши на місце події о 13:50 ним спільно з о/у ВКП Стрийського РУП ОСОБА_40 , начальником сектору агентурно-оперативної роботи ВКП Стрийського РУП ОСОБА_41 було виявлено ОСОБА_8 , який вистрибнув з вікна першого поверху кв. АДРЕСА_6 . В цей час з даного вікна вистрибнув раніше судимий ОСОБА_7 , якого ними було затримано. Екіпажем БОСФОР20 всередині даної квартири було затримано раніше судимого ОСОБА_6 , який викидав речі із шафи, відтак твердження захисника ОСОБА_11 про те, що, працівниками поліції обвинувачені були затримані безпосередньо в квартирі потерпілої є безпідставними, відповідно, покликання апелянтів про те, що з матеріалів справи вбачається, що у потерпілої було викрадено золоті сережки та колекційні монети, проте золоті сережки в жодного обвинуваченого не вилучено є непереконливими.

Покликання захисника ОСОБА_11 на упередженість та необ`єктивність суду не ґрунтується на матеріалах справи.

Отже, апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 , не містять правових підстав для скасування вироку, й колегія суддів визнає такі необґрунтованими.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 263 КК України в апеляційній скарзі з доповненнями не оскаржується.

У відповідності вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно вироку суду, при обранні ОСОБА_8 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд врахував, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Також, судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не працює, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.

З урахуванням наведеного, суд визнав, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 263 КК України 3 (три) місяці арешту та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив ОСОБА_8 остаточне покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Водночас, 28 березня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» №3342-IX від 23 серпня 2023 року, яким запроваджується новий вид покарання за вчинення кримінального правопорушення - пробаційний нагляд, що також застосовується замість покарання у виді арешту.

Санкція ч. 2 ст. 263 КК України в редакції цього Закону передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або пробаційного нагляду на строк від двох до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до трьох років..

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією інкримінованого кримінального правопорушення, з урахуванням останньої редакції ч. 2 ст. 263 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, колегія суддів враховує характер та обставини скоєних кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 263 КК України, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , те, що останній щиро розкаявся, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, міцність соціальних зв`язків, відсутність обтяжуючих обставин, з врахуванням критичного ставлення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів дійшла висновку, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання в межах санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень, за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 263 КК України штраф у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим слід вважати ОСОБА_8 засудженим до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, водночас, вважає за можливе застосувати до нього положення ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 р. №7 досліджуючи дані про особу підсудного суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як в побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

У даній справі встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно визнав факт вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, критично оцінив свої дії, щиро розкаявся, має постійне місце проживання (де проживає з матір`ю), працює, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, зважаючи на відсутність обтяжуючих обставин, з урахуванням викладених обставин справи, особи винного, його критичного ставлення до вчинених ним кримінальних правопорушень, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому слід застосувати ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України.

Визначене покарання, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до відповідальності.

Таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, обране покарання буде пропорційне вчиненому злочину.

У решті вирок суду слід залишити без зміни.

Щодо задоволення клопотання заставодавця ОСОБА_42 про скерування частини застави внесеної за ОСОБА_8 на рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України, то відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Так, даних про звернення застави у дохід держави не встановлено, враховуючи заяву заставодавця, яку підтримав обвинувачений ОСОБА_8 , суд доходить висновку про наявність підстав для перерахування частини застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями задоволити, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_11 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_8 .

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 263 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_8 засудженим до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Клопотання заставодавця ОСОБА_42 про скерування частини застави внесеної за ОСОБА_8 на рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України задоволити.

Частину застави в розмірі 37 215 (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять) гривень внесену заставодавцем ОСОБА_42 за ОСОБА_8 перерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України, а саме UA0992708.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з часу отримання копії рішення суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4