Номер справи 703/6844/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури, подане в кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 під №0000057 про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Залевки Смілянського району Черкаської області, громадянину України, з середньою освітою, одруженому, має на утриманні малолітню дитину 2015 р.н., офіційно не працевлаштованому, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України

у с т а н о в и в :

На розгляді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 під №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 03.09.2024 близько 18 годин 15 хвилин, перебуваючи по АДРЕСА_3 , неподалік входу до території центрального ринку, разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , достовірно усвідомлюючи факт перебування у публічному місці, грубо ігноруючи встановлені в суспільстві загальноприйняті елементарні добропорядні правила поведінки та моральності, прагнучи протиставити себе суспільству, демонструючи повну відверту зневагу до встановлених суспільством вимог етичної поведінки, а також норм публічної моралі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, в присутності сторонніх осіб, вживаючи нецензурні слова і образи в бік ОСОБА_9 , що принижували його честь і гідність, наніс йому удар кулаком правої руки в область голови, спричинивши тілесні ушкодження у виді крововиливу повік правого ока, які згідно висновку експерта № 02-01/830 від 10.09.2024 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.09.2024 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому продовжено, останній раз ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2024 - до 27.02.2025 включно.

Необхідність продовження домашнього арешту обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджена зібраними у кримінальному провадженні доказами, існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, йому може бути призначене покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років, а це може стати підставою та мотивом для його ухилення від суду. Перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може чинити спроби незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які судом не допитані, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, щоб зменшити або взагалі уникнути відповідальності за вчинений злочин.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та наполягав на відсутності підстав для скасування обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або його зміни на більш м`який, оскільки на даний час ризики, які були враховані при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання, аргументував тим, що має на утриманні малолітнього сина та надає догляд та утримання непрацездатним дружині та матері, відтак самостійно забезпечує сім`ю, а запобіжний захід у виді домашнього арешту, що діє цілодобово, перешкоджає йому виконувати відповідні обов`язки.

Розглянувши заявлені клопотання, дослідивши подані сторонами кримінального провадження письмові докази виключно в межах, необхідних для вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одними із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб. Санкцією частини статті передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Сторона обвинувачення обґрунтовувала клопотання вагомістю зібраних доказів, що підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 , суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для продовження строку дії застосованого щодо нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, перелік яких наведений у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, серед яких показання потерпілого та свідків, результати впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_9 проведеного за фотознімками, слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 , висновки судово-медичного експерта, а також показання технічних приладів фіксації.

Вказані докази у їх сукупності є достатньо вагомими та дають підстави дійти до висновку, що ОСОБА_6 могло бути вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для позбавлення особистої свободи, проте, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Оцінюючи даний ризик щодо ОСОБА_6 , суд звертає увагу на те, що обвинувачений одружений, має дружину, малолітнього сина, за словами самого обвинуваченого, самостійно матеріально забезпечує сім`ю та матір похилого віку і за умови перебування його під цілодобовим домашнім арештом, єдиним джерелом доходів усієї сім`ї є пенсія матері, бо всі решта осіб, які проживають разом з ним, не є працездатними. Суд критично оцінює даний довід, оскільки, як вбачається із обвинувального акту, ОСОБА_6 не працює та цілодобово знаходиться під домашнім арештом, однак все ж приходить до висновку про наявність в нього міцних соціальних зв`язків, а необхідність цілодобово перебувати за місце свого проживання, чого вимагають умови застосованого до нього запобіжного заходу, істотно обмежує його можливості заробляти грошові кошти для утримання сім`ї.

Вказані обставини в сукупності свідчать, що ризик ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від суду хоча і не виключений повністю, проте не є значним.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

В силу вимог ст. 290 КПК України, сторона захисту, у тому числі обвинувачений, отримали доступ до матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_6 обізнаний про перелік свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, їх особисті дані.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення групою осіб, існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання потерпілого та свідків щодо обставин вчинення злочину мають важливе значення для кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище всіх трьох обвинувачених, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 наділений потенційною можливістю впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для покращення правового становища.

Таким чином, ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, хоча значно зменшились.

Судом також враховуються обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, одружений та має малолітню дитину, не працює, зареєстрований та проживає за однією адресою, до кримінальної відповідальності в минулому не притягувався, відтак, з метою уникнення ризиків, встановлених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що стороною обвинувачення доведено обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням на нього зобов`язань, які мають забезпечити виконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Водночас суд погоджується із доводами обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що протягом тривалого часу застосування щодо нього домашнього арешту він своєю поведінкою довів, що не має наміру ухилятися від суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та має потребу працювати щоб бути в змозі утримувати сім`ю, у зв`язку із чим дію застосованого щодо нього запобіжного заходу належить обмежити нічним часом доби.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 193, 194, 199, 309, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту задовольнити частково.

Продовжити строк дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді домашнього арешту на два місяці - до 21.04.2025 включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відмовити.

Заборонити ОСОБА_6 протягом строку дії цієї ухвали залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в нічний час доби (з 22-00 год до 06-00 год), без дозволу прокурора або суду, за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану, а також необхідності прибуття за викликом прокурора, суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 у період строку дії запобіжного заходу такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, слідчого судді, суду;

2) повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання/роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

4) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду.

Ухвалу про продовження застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання до відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області та негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_6 , повідомити про це прокурора та суд.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала про продовження застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Повний текст ухвали складений 25.02.2025.

Головуючий ОСОБА_1