печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2024 року на розгляд слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2024 року в межах кримінального провадження №0001699, а саме мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Iphone 12 Min» з ІМЕІ1: НОМЕР_4 , з ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-карткою іноземного оператора зв`язку, мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max» з ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_8 , носії-інформації DVD-R та DVD-RW в кількості 4 шт.

Як на підставу звернення до слідчого судді з клопотанням заявник посилається на положення ст. 174 КПК України та зазначає, що арешт накладено необґрунтовано та відсутні будь-які дані, що вказують на відповідність арештованого майна критеріям речового доказу, не здобуте злочинним шляхом, не містить на собі сліди протиправної діяльності та не є предметом і об`єктом означеного кримінального провадження. Окрім того, ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру.

У судове засідання заявник - адвокат ОСОБА_3 не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву про розгляд клопотання без його участі. Вимоги клопотання підтримав в повному обсязі.

У судове засідання, уповноважений прокурор у кримінальному провадженні, будучи завчасно повідомленим про дату, час та місце його проведення, також не з`явився. Будь-яких заяв щодо неможливості розгляду клопотання за його відсутності не надав.

Слідчим суддею визнано можливим проводити розгляд клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті та враховуючи строки розгляду даної категорії справ.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, у судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001699 від 12.09.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, одержання доказів їх учинення, а також дослідження майна, яке було здобуте у результаті їх вчинення чи підготовки, у органу досудового розслідування виникла необхідність у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей з державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень належить ОСОБА_5 .

18.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2024 було проведено обшук приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій фактично проживає ОСОБА_4 .

За результатами обшуку, серед іншого було вилучено майно, дозвіл на вилучення якого не надавався, а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «Iphone 12 Min» з ІМЕІ1: НОМЕР_4 , з ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-карткою іноземного оператора зв`язку;

- мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max» з ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_8 ;

- носії-інформації DVD-R та DVD-RW в кількості 4 шт.

19.07.2024 слідчим слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 прийнято рішення про визнання зазначеного майна речовим доказом у розслідуваному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2024 року №757/33114/24-к клопотання про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні задоволено та накладено арешт на майно, вилучене за місцем мешкання ОСОБА_4 .

При цьому, як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді від 26.07.2024 №757/33114/24-к, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучене за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: «сорочку у клітинку з візерунком темно-синю клітинку», що дисонує і зазначеними підставами при накладенні арешту на мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Iphone 12 Min» з ІМЕІ1: НОМЕР_4 , з ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-карткою іноземного оператора зв`язку; мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max» з ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_8 ; носії-інформації DVD-R та DVD-RW в кількості 4 шт.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, наведене вище дає підстави для висновку, що в кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт на вищезазначене майно, порушено справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, доказів того, що вилучене майно містить інформацію щодо обставин, які досліджуються в рамках кримінального провадження слідчому судді не надано.

При цьому, слідчий суддя також враховує, що прокурор у судове засідання не з`явився, додаткової інформації з приводу накладеного арешту не надав та не навів доказів, які б виправдовували подальше обмеження прав власника майна на вказане майно, а також доцільність та співмірність такого заходу забезпечення цілям кримінального провадження, а тому слідчий суддя доходить висновку, що у даному конкретному випадку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на вилучене майно є необґрунтованим, у зв`язку з чим арешт, на зазначене майно підлягає скасуванню, а клопотання адвоката ОСОБА_3 задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2024 на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Iphone 12 Min» з ІМЕІ1: НОМЕР_4 , з ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-карткою іноземного оператора зв`язку, мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max» з ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_8 , носії-інформації DVD-R та DVD-RW в кількості 4 шт.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1