ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/7611/24 Провадження 1-кп/636/724/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження, 0000057, внесене 21 липня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вовчанська Харківської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України,

встановив:

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент російської федерації (далі - рф) ОСОБА_4 , а також інші невстановлені на цей час представники влади рф, діючи всупереч вимогам пунктам 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV), від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (далі - зс рф) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб» та у подальшому продовжено його дію.

Постановою Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБОЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання рф державою -агресором» від 27.01.2015 № 129-УІІІ, рф визнано державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку.

Згідно обвинувального акту встановлено, що після незаконного вторгнення на територію України зс рф та фактичної окупації м. Вовчанськ Чугуївського району (колишнього Вовчанського) Харківської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з початку липня 2022 року, перебувала на тимчасово окупованій території, а саме у м. Вовчанськ Чугуївського району (колишнього Вовчанського) Харківської області, де у останньої виник кримінально протиправний умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

З початку липня 2022 року ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, добровільно надала згоду представникам окупаційної адміністрації рф щодо пропозиції на зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території м. Вовчанськ Чугуївського району (колишнього Вовчанського) Харківської області, а саме: на добровільне зайняття посади «специалиста по обращению граждан отдела документационного обеспечения».

У подальшому ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, за погодженням з окупаційною адміністрацією здійснювала заходи, направлені на прийом громадян та на формування запитів різних форматів «ВГА». Також ОСОБА_3 реєструвала доручення від керівника окупаційної ВЦА Вовчанського району, а саме ОСОБА_5 за результатами особистого прийому громадян.

Отже, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на вчинення дій, спрямованих на колабораційну діяльність з країною - агресором - рф, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 65, 68 Конституції України, з метою ослаблення національних інтересів України, сприяння рф та її представникам у порушенні суверенітету України та тимчасовій окупації України, створення в суспільстві думки про виправданість та легітимність дій представників влади і службових осіб зс рф щодо вторгнення та окупації території суверенної держави України, діючи умисно та протиправно, добровільно зайняла посаду, яка не пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, а саме: добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора).

Захисником обвинуваченої ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття щодо неї кримінального провадження за ч. 2 ст. 111-1 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 надала письмову заяву в якій підтримала клопотання захисника та просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 надав заяву в якій не заперечував проти задоволення вказаного клопотання захисника.

Суд дослідив матеріали кримінального провадження, і дійшов висновку, що клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 по справі № 466/5490/17, суд касаційної інстанції виклав висновки щодо застосування норм права під час оцінки доводів касаційних скарг відносно того, що суди першої інстанції під час закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності послались лише на обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування, проте не навели висновків, що таке діяння дійсно мало місце, містить склад злочину та обвинувачений винний у його вчиненні.

Верховним Судом у вказаних вище ухвалах зазначено, що враховуючи положення ч. 4 ст. 286 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку ст.ст. 347-363 КПК України.

Враховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для продовження дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів, надання їм оцінки, встановлення наявності або відсутності події і складу кримінального правопорушення та винуватості ОСОБА_3 у його вчиненні.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , мало місце у період часу з липня 2022 до початку вересня 2022 року, з часу його вчинення минуло більше 2 років.

Санкція ч. 2 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно ч. 5 ст. 49 КК України, давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених ст.ст. 109-114-2 КК України.

Разом з цим, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, який не є злочином, а тому вищенаведені положення закону України про кримінальну відповідальність в даному випадку є такими що не застосовуються.

ОСОБА_3 від органу досудового розслідування та суду не ухилялася, дані щодо вчинення обвинуваченою нових злочинів до закінчення зазначеного у ч. 1 ст. 49 КК України строку, відсутні.

Таким чином, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення клопотання захисника та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні та речові докази відсутні, цивільний позов не заявлений, запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 284, 288, 369-372, 376 КПК України, -

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити обвинувачену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за 2 ст. 111-1 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000057, внесене 21 липня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, закрити.

Скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 06 вересня 2024 року, яке належить на праві власності ОСОБА_3 :

-квартиру з загальною площею (кв. м): 47,64, реєстраційний номер майна: 20810824, номер запису: 59563 в книзі: 168, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_3 , з часткою власності 1/3;

-будинок з загальною площею (кв. м): 53,7, житлова площа (кв. м): 30,1, матеріали стін: дерево, цегла, відсоток зносу: 54, загальна вартість нерухомого майна (грн): 18 702, реєстраційний номер майна: 8098346, номер запису: 765 в книзі: 4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що на праві власності належить ОСОБА_3 , з часткою власності 1/1.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя