ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5673/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/662/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: повернення обвинувального акту
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 12 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000078 від 13 06 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України повернуто прокурору Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова.

Клопотання прокурора задоволено та продовжено на два місяці обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить про її скасування та про призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, вказав, що підстави для повернення обвинувального акту за вказаних вище підстав відсутні, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України та до нього долучені всі передбачені законом додатки.

Вказує, що оскільки згідно встановлених відомостей ОСОБА_6 неодноразово судимий, то органом досудового розслідування його дії і було кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України з кваліфікуючою ознакою повторність.

Вважає, що якщо у суду була потреба додатково впевнитись з приводу існування кваліфікуючої ознаки повторність у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України, то суд мав змогу детальніше з`ясувати відомості у обвинуваченого щодо його попередніх судимостей.

Крім того, прокурор вважає, що суд на підготовчому судовому засіданні без проведення всебічного судового розгляду, не дослідивши жоден з доказів кримінального правопорушення, не може вказувати на факт неповного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, як на підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Зазначив, що під час досудового розслідування, встановити конкретний день та час коли у обвинуваченого виник намір на незаконне заволодіння транспортним засобом у потерпілого та день та час коли у обвинуваченого з`явилась можливість розпорядитись транспортним засобом не представилось можливим, оскільки ні сам потерпілий під час допиту про це не вказав, ні свідки у кримінальному провадженні, оскільки пройшов певний проміжок часу.

Прокурор також вказує, що суд першої інстанції, не здійснюючи судового розгляду та не досліджуючи докази, зібрані у кримінальному провадженні, в ухвалі увійшов в обговорення тих питань, які не вирішуються на даному етапі кримінального провадження, зокрема питань, пов`язаних з об`ємом обвинувачення, надав оцінку його формулюванню та зробив висновки щодо майбутнього роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення, яке прокурором оголошено не було.

На вказану апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення, в яких вказує на наявність у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 ряду суперечностей, які можуть позбавити суд можливості роз`яснення обвинуваченому суді обвинувачення відповідно до вимог ст. 348 КПК України, у зв`язку з чим, вважаючи ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 12 2024 року такою, що ухвалена з дотриманням вимог КПК України, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

В судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та дуту апеляційного розгляду прокурора не з`явився. Будь-яких заяв про неможливість розгляду апеляційної скарги за його відсутності до апеляційного суду не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вмотивованою є ухвала суду, в якій наведені належні й достатні мотиви та підстави її ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, як на підставу повернення обвинувального акту прокурора, послався на те, що всупереч вимогам п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить посилання на обставини, які утворюють повторність дій ОСОБА_6 при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення.

Крім того, вказує про порушення в обвинувальному акті вимог, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, оскільки у ньому взагалі не зазначений час, навіть приблизний, або проміжок часу, у який за версією сторони обвинувачення ОСОБА_6 заволодів відповідним транспортним засобом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що сформоване обвинувачення є неконкретизованим, нелогічним, неузгодженим, сумбурним та абстрактним, а обвинувальний акт не містить визначених п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обов`язкових складових фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема часу та способу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, що фактично унеможливлює або принаймні істотно обмежує можливість реалізації обвинуваченим права на захист.

Проаналізувавши зміст обвинувального акту та мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з такими його висновками, так як вони ґрунтуються на вимогах чинного кримінального процесуального законодавства та відповідають матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення.

Таке право гарантується п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акту додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Пунктом 5 статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт серед іншого має містити такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000078 від 13 06 2024 року міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які вважаються встановленими стосовно ОСОБА_6 .

Проте в порушення вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт на переконання колегії суддів містить суперечності між фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, що є порушенням принципу змагальності кримінального провадження, вимог ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та п.2 ст.6 Конвенції щодо недотримання презумції невинуватості.

Як достеменно встановлено судом першої інстанції дії ОСОБА_6 згідно обвинувального акту кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

При цьому у обвинувальному акті відсутні посилання на обставини, які утворюють повторність дій ОСОБА_6 при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення.

Так, згідно обвинувального акту, Дергачівським ВП ГУНП в Харківській області направлено до Дергачівського районного суду Харківської області обвинувальні акти по кримінальним провадженням № 0001114 від 28 07 2017 та № 0000880 від 04 07 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України.

В той же час у вказаному обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що для того, щоб впевнитись щодо існування такої кваліфікуючої ознаки, як повторність у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України, суд мав змогу детальніше з`ясувати відомості у самого обвинуваченого щодо його попередніх судимостей.

Проте, на переконання колегії суддів, таке твердження прокурора в першу чергу йде в розріз з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки під час формулювання обвинувачення проігноровано обов`язок щодо викладу обставин кримінального правопорушення, що утворюють ознаку повторності.

Вказаний обов`язок кореспондується із правовими висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року № 591/4366/18, відповідно до яких у різних кримінальних провадженнях стосовно однієї і тієї ж особи підставою для кваліфікації дій особи за ознакою повторно є не факт обвинувачення її у вчиненні злочину за першим епізодом (без постановлення обвинувального вироку), а саме факт постановлення стосовно неї обвинувального вироку у іншому кримінальному провадженні за епізодом, що дає підстави кваліфікувати її дії з урахуванням повторності. Єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «потворно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт притягнення особи до кримінальної відповідальності за статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 290, 410 КК України, за відсутності вироку за таким обвинуваченням, не може утворювати ознаку повторності.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано наголошено на відсутності у викладеному обвинуваченні часу або хоча б приблизного проміжку часу незаконного заволодіння ОСОБА_6 транспортним засобом та на відсутності конкретизації способу такого заволодіння. Про неузгодженість викладу фактичних обставин кримінального правопорушення його правовій кваліфікації на думку суду першої інстанції свідчить і відсутність у сформованому обвинуваченні розриву у часі між незаконним заволодінням транспортним засобом та розпорядженням ним шляхом реалізації.

При цьому при викладі своєї позиції, з якою не може не погодитись і колегія суддів, суд першої інстанції звертається до висновків, сформованих ККС ВС у постанові від 05 03 2020 року та ухвалі від 15 10 2020 року по справі №755/16101/16-к, відповідно до яких, коли автомобіль разом з ключами та документами був добровільно переданий на законних підставах і особа отримала його у тимчасове користування на підставі договору (домовленості між власником та такою особою), а в подальшому, не маючи відповідного права, таємно від власника розпорядилась цим автомобілем, така особа не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, однак може бути суб`єктом злочину проти власності (ст. 191 КК України).

Отже, враховуючи, що згідно обвинувального акту, у середині березня автомобіль був переданий потерпілим ОСОБА_9 за домовленістю у користування ОСОБА_6 , а вже після цього, під час користування яким у останнього виник умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем, на переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо суперечливості сформованого обвинувачення в частині виникнення у ОСОБА_6 умислу, направленого на незаконне заволодіння автомобілем, в той час, коли він і так користувався ним на законних підставах є обґрунтованими.

Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.ст. 91, 291 КПК України є суттєвими і дійсно є такими, що перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне звернутись до міжнародних джерел права, зокрема до Європейської конвенції з прав людини, в якій йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішими елементами кримінального переслідування, оскільки не тільки впливають на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Згідно ч.1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам статей, 91, 291 КПК України з наведених в оскаржуваній ухвалі підстав. Вказані порушення дійсно є такими, що перешкоджають призначенню справи до судового розгляду, у зв`язку з чим рішення про повернення прокурору обвинувального акту вважає законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що відсутність конкретного формулювання пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження. Крім того, може позбавити суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що обвинувальний акт відповідає статті 291 КПК України є необґрунтованим, оскільки обвинувачення має бути викладено в чіткій формі.

На підставі викладеного, колегія суддів констатує, що рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту прийнято із додержанням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вищевказаної ухвали відсутні.

Керуючись ч.2 ст. 376 ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 12 2024 року в частині повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0000078 від 13 06 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, прокурору, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4