ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/517/25 Справа № 201/1847/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника Старобільської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №00000459 від 12 червня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Новопсков Луганської області, громадянки України, зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суддею зазначено стороною обвинувачення не доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_6 виїхала або перебуває на тимчасово окупованій території України, оскільки долучені до клопотання докази не містять на це достатніх даних. Вказано, що слідством не вжито належних заходів про виклик ОСОБА_6 для вручення підозри останній, а також не вжито заходів для встановлення місця проживання останньої. Крім того, зазначено, що до клопотання слідчим не долучено протокол тимчасового доступу до речей і документів в результаті якого отримано копію паспорту та ІІН ОСОБА_6 , також до додано постанову про визначення групи слідчих та доручення про проведення досудового розслідування саме відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області).

В апеляції та доповненнях до неї:

- прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи та неврахування наявності усіх правових підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що судовий розгляд у даному провадженні повинен здійснюватись у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України без участі підозрюваної за умовами коли особа затримується та доставляється до суду для розгляду слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказує, що ОСОБА_6 викликалась до органу досудового розслідування у відповідності до вимог КПК України, а саме шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Крім того, повідомлення про підозру ОСОБА_6 складено також з дотиранням вимог закону та опубліковано на сайті, у зв`язку з чим остання є такою, що набула статус підозрюваної. Звертає увагу, що у зв`язку з тимчасовою окупацією частини Луганської області згідно відповіді АТ Укрпошта пересилання кореспонденції не здійснюється.

Зазначає, що в долучених до клопотання матеріалах міститься достатньо доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри та наявність ризиків переховування та вчинення іншого злочину або продовження злочинної діяльності, оскільки на теперішній час ОСОБА_6 перебуває під контролем окупаційної адміністрації, активно співпрацює з представниками держави агресора та фактично своїми діями підтверджує намір продовжувати протиправну діяльність, що виражається у виконання покладених на неї.

Вислухавши прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав, захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити її без змін, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає їх слушними, з огляду на таке.

Слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, зазначив, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України, а також не вжито належних заходів про виклик останньої для вручення підозри.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів, перевіривши апеляційні доводи прокурора, співставивши їх з матеріалами справи, вважає їх переконливими, оскільки судовий розгляд клопотання повинен здійснюватись в порядку вимог ч. 6 ст. 193 КПК України, так як в матеріалах справи наявні належні докази того, що ОСОБА_6 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території, в вжиті заходи щодо вручення повідомлення про підозру та виклик здійснені відповідно до положень ст. ст. 135, 278 КПК України.

Частиною першою статті 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зважається на те, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що остання перебуває на тимчасово окупованій території та виконує функції представника держави-агресора, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З наданих матеріалів слідує, що ОСОБА_6 зареєстрована в АДРЕСА_1 , вказана територія через збройною агресією рф були захоплена представниками збройних формувань та дотепер непідконтрольна державі Україні.

Згідно відповіді АТ Укрпошта, у зв`язку з тимчасовою окупацією частини Луганської області пересилання кореспонденції не здійснюється.

Крім того, на підтвердження факту перебування останньої на тимчасово окупованій території свідчать і дані долучених до клопотання доказів, а саме протоколи огляду офіційного сайту Администрация Новопсковского округа ЛНР та протоколи допиту свідків, які вказують на ОСОБА_6 , як особу яка перебуває на окупованій території.

Відповідно до даних Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України №53-138 Вих-25 від 13.01.2025 року ОСОБА_6 в період з 08.11.2017 року по теперішній час лінії розмежування з тимчасово окупованою територією не перетинала.

За наведеного слідує, що ОСОБА_6 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території, що підтверджується належними доказами, у зв`язку з чим розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинен здійснювались в порядку вимог ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваної.

Так, 24 січня 2025 року відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Враховуючи, що підозрювана перебуває на тимчасово окупованій території, слідчий з дотриманням вимог ст. ст. 135, 278 КПК України, здійснив неодноразові виклики та публікацію письмового повідомлення у загальнодержавних засобах інформації: газеті Урядовий кур`єр та на сайті Офісу Генерального прокурора України, у зв`язку з чим таке повідомлення слід вважати належним, а ОСОБА_6 такою, що набула статусу підозрюваної.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, зважається на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Наведені у клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, що підтверджується, зокрема: протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколом огляду публікації розміщеної на строрінці Администрации Новопсковского округа ЛНР на якому зафіксовано, як ОСОБА_6 приймає участь як представник окупаційної влади у заході присвяченому дню туризма, які у своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого злочину.

Розглядаючи питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, ОСОБА_6 враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме особу яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, обставини і наслідки вчиненого, у зв`язку з чим, з метою уникнення можливого покарання остання може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду у тому числі на тимчасово окупованій території України.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, враховується, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням альтернативних запобіжних заходів.

Ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення є вагомими, оскільки ОСОБА_6 добровільно на підконтрольну Україні територію не переїхала, залишилась під окупацією, при цьому активно співпрацюючи з представниками держави-агресора, що свідчить про те, що остання займає посаду начальника відділу методичного супроводу освітнього процесу управління освіти адміністрації Новопсковского району луганскої народної республіки.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинено тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, крім того, підозрювана може і в подальшому продовжувати обіймати займану нею посаду, ризик вчинення нового злочину та продовження злочинної діяльності існує.

Вищезазначені обставини не отримали належної оцінки, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора, що даному випадку є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Колегія суддів розглядаючи клопотання прокурора враховує обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків переховування, продовження та вчинення іншого злочину, також приймається до увага обставини та характер вчиненого злочину та рівень його суспільної небезпеки.

Згідно вимог п. 5 ч. 5 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цієї підозрюваної ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування такого виду запобіжного заходу.

На підставі викладеного апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню. А оскаржувана ухвала, - скасуванню з постановлянням нової ухвали.

Керуючись статті 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника Старобільської окружної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №00000459 від 12 червня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника Старобільської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 12 лютого 2025 року про обрання підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до слідчого судді, суд слідчий суддя за її участю повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`яких, про що постановляє ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4