Справа № 204/1984/25
Провадження № 1-кс/204/429/25
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю педагога ОСОБА_5

за участю законного представника ОСОБА_6

за участю неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні неповнолітнього:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янське, громадянина України, учня Придніпровського металургійного фахового коледжу, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Управління СБ України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що Слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000263 від 18.02.2025 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України. 24.02.2022, підрозділи збройних сил та інших формувань Російської Федерації за наказом президента Російської Федерації, розпочали широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів як військової, так і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. У зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» внесено зміни до статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними, у тому числі Указом Президента України від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 листопада 2024 року строком на 90 діб, який тривав на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення. На даний час, підрозділи збройних сил та інших формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що у неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел, направлений на ослаблення держави шляхом підпалів об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, а також з метою подальшого отримання незаконного прибутку за результатами своєї злочинної діяльності. Для реалізації злочинного умислу ОСОБА_7 будучи проросійськи налаштованою особою, яка має вкрай негативне ставлення до державної влади, використовуючи власний обліковий запис в месенджері «Telegram», зареєстрований на мобільний номер телефону оператору зв`язку НОМЕР_1 , встановила контакт з користувачем облікового запису « ОСОБА_10 » месенджеру «Telegram», який також був налаштований на ослаблення держави в період повномасштабного вторгнення збройних сил та інших формувань Російської Федерації проти України, та отримав від нього вказівку на підпал релейних шаф Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», а саме підпал сигнальної установки, що розташована на перегоні Балівка-Кам`янське, на 43 км залізничного полотна, на відстані приблизно 10 м від залізничного переїзду, що має важливе народногосподарське та оборонне значення. З цією метою, неповнолітній ОСОБА_7 діючи умисно в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб та виконуючи вказівки користувача облікового запису « ОСОБА_10 » месенджеру «Telegram», 18.02.2025 вчинив дії спрямовані на підпал сигнальної установки, що розташована на перегоні Балівка-Кам`янське, на 43 км залізничного полотна, на відстані приблизно 10 м від залізничного переїзду. Окрім усвідомлення важливого народногосподарського значення Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», ОСОБА_7 також був достовірно обізнаний, що функціонування залізниці є умовою безперебійної роботи підприємств, а також, що пошкодження його об`єктів призведе до наслідків у вигляді ослаблення держави. Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, бажаючи довести його до кінця, ОСОБА_7 прибув 18.02.2025, з метою підпалу сигнальної установки, що розташована на перегоні Балівка-Кам`янське, на 43 км залізничного полотна, на відстані приблизно 10 м від залізничного переїзду, маючи з собою попередньо підготовану легкозаймисту суміш (з бензином), яку придбав незадовго до цього, тобто створив умови для реалізації злочинного умислу щодо вчинення з метою ослаблення держави, підпалу та інших дій, спрямованих на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення. Водночас, кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме неповнолітнього ОСОБА_7 було зупинено очевидцями події на місці вчинення кримінального правопорушення до виконання ним всіх дій, які він вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця. Дії ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які виразилися у незакінченому замаху на вчинення підпалу та інших дій, спрямованих на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, з метою ослаблення держави, в умовах воєнного стану, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України. 19 лютого 2025 року неповнолітньому громадянину України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України. Підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, у повній мірі обґрунтовується зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 18.02.2025; протоколом огляду місця події 18.02.2025; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності. При цьому, ОСОБА_7 відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який згідно санкції ч. 2 ст. 113 КК України, яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 6 ст. 176, ст.183 КПК України, тримання під вартою щодо ОСОБА_7 є винятковим та вбачається єдиним можливим запобіжним заходом, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки, вчиненого під час дії воєнного стану в Україні. Метою та підставами застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити вищезазначені дії. Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання за вчинення злочину, який є особливо тяжким і за який передбаченого покарання у вигляді від п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_7 може змінити місце фактичного мешкання, виїхати за межі території України, виїхати на тимчасово окуповану територію України, та переховуватися від органів досудового слідства та суду. Крім того, невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Слід також звернути увагу, що ОСОБА_7 має молодий вік, відмінний стан здоров`я, та не має постійного місця роботи, а також постійного джерела доходів, що свідчить про те, що останній може протягом значного часу переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, будучи неповнолітнім ОСОБА_7 може вільно виїжджати за межі України під час дії воєнного стану, що створює ризик втечі останнього за кордон з метою переховування від органів досудового розслідування та суду. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так під час досудового розслідування є необхідність у встановленні речових доказів, зокрема предметів одягу, взуття, інших речей, які використовувались підозрюваним в якості засобів маскування та на яких можуть зберегтися сліди злочинів, у т.ч. залишки паливо-мастильних ресурсів. Крім того, наразі не були відшукані всі засоби зв`язку, якими користувалися підозрювані під час готування та вчинення кримінальних правопорушень. За свою протиправну діяльність, ОСОБА_7 , отримував грошову винагороду від невстановлених на даний час органом досудового розслідування осіб на власні банківські картки відповідно до обумовленої роботи. Водночас, зазначені речові докази до цього часу не були відшукані, а отже існує реальний ризик, що підозрюваний, не перебуваючи під вартою зможе знищити відповідні речові докази. Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). На даний час по кримінальному провадженню встановлюються інші особи, які причетні до скоєння вказаного злочину та збираються докази на доведення їх вини у вчиненні злочинів, оскільки в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 у своїй протиправній діяльності діяв не самостійно, а за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим, останній перебуваючи на волі, може повідомити зазначених осіб про його переслідування правоохоронними органами, а вказані особи можуть знищити або сховати предмети злочинної діяльності, які мають доказове значення для провадження, уникати спілкування з органом досудового розслідування шляхом переховування на тимчасово непідконтрольних Україні територіях. Наведені обставини свідчать про можливість незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом застосування до останніх методів залякування, погроз, або пропозицій надання неправдивих показань, зміни ними наданих раніше показань. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, отримавши матеріали обґрунтування кримінального провадження та перебуваючи на волі існує ризик, що ОСОБА_7 може не з`являтися за першим викликом до слідчого, прокурора та суду, що в подальшому перешкоджатиме проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні, виконанню необхідних слідчих та розшукових дій. Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). ОСОБА_7 , будучи проросійськи налаштованою особою, яка має вкрай негативне ставлення до державної влади, може продовжувати вчиняти протиправну діяльності, яка спрямована на ослаблення держави. Крім того, підозрюваний діяв з корисливих мотивів, що свідчить про те, що останній для отримання протиправної вигоди може продовжити вчиняти протиправні дії. Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ОСОБА_7 незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому, застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_7 з правом внесення застави, не є доцільним та можливим, оскільки обставини злочину, у вчиненні якого останній об`єктивно підозрюється, свідчать про нехтування ним встановленими чинним законодавством України, гарантіями захисту прав і свобод людини та зневажливе відношення до загальнолюдських цінностей і дають підстави вважати, що аналогічним чином він, у разі обрання інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, віднесеться до вимог та обмежень запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, та зможе перешкоджати виконанню процесуальних рішень, взагалі не виконувати покладених на нього обов`язків, переховувати від слідства і суду, продовжити злочину діяльність, здійснити незаконний вплив на підозрюваних та свідків. Наведені обставини свідчать про те, що у ОСОБА_7 відсутні джерела офіційних доходів, а також те, що протягом останнього часу підозрюваний живе за рахунок коштів, отриманих від злочинної та протиправної діяльності. Слід зазначити, що інкриміновані кримінальні правопорушення, проти основ національної безпеки будуть викликати значний суспільний резонанс, у тому числі, можуть освітлювались у різних засобах масової інформації. Тому, обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не може гарантувати його належну процесуальну поведінку, враховуючи всі встановлені під час досудового розслідування обставини його особистості, а також беручи до уваги резонансність події та її подальший широкий розголос в суспільстві. Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України. Вищевикладені обставини свідчать про те, що безальтернативне тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є єдиними запобіжним заходом, який здатен запобігти вказаним ризикам. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, просив його задовольнити з підстав зазначених у клопотанні, зазначивши, що жоден більш з м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Підозрюваний, його законний представник та його захисник у судовому засіданні заперечували проти даного клопотання просили обрати домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні було належним чином підтверджено наявність всіх зазначених вище ризиків, окрім можливого незаконного впливу на свідків, оскільки досудовим розслідуванням наразі свідки правопорушення взагалі не встановлені.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризику переховування.

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його неповнолітній вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленим у судовому засіданні.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Зважаючи на те, що неповнолітній ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 19 квітня 2025 року, без визначення застави.

Ухвалу направити до СВ СБ України в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1