Номер провадження 11-сс/816/65/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

20 лютого 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/11626/24 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2024 про арешт майна,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на мобільний телефон, належний на праві власності ОСОБА_8 , і в цій частині відмовити слідчому у задоволенні клопотання, повернувши власнику або його представнику вилучене в ході обшуку майно, оскільки клопотання слідчого в порушення вимог кримінального процесуального закону було розглянуто у відсутність власника майна за наявності завчасно поданого ним клопотання щодо його участі в розгляді справи. Клопотання слідчого про арешт майна подано поза межами встановленого кримінальним процесуальним законом строку, наслідком якого є негайне повернення вилученого майна, а також відсутнє клопотання про поновлення такого строку. ОСОБА_8 не має жодного відношення до кримінального провадження, тому вилучений у неї мобільний телефон не є речовим доказом. Зазначає, що фактично був вилучений не Айфон 13, а Айфон 15.

26.11.2024 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся ст. слідчий в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 , яке обгрунтував тим, що в провадженні знаходиться кримінальне провадження № 0000242 від 11.12.2023 за ч. 3 ст. 368 КК.

19.11.2024 слідчим суддею Зарічного районного суду м. Суми було надано дозвіл на проведення обшуку приміщень ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення медичної документації на ОСОБА_10 документи/рішення, складені/прийняті ТЦК та СП щодо ОСОБА_10 , грошові кошти, отримані у якості неправомірної вигоди, мобільних телефонів, сім-карток, інформації з комп`ютерної техніки, за допомогою яких ОСОБА_11 та ОСОБА_8 підтримують зв`язок з іншими особами, що можуть бути причетні до вчинення злочинів, чорнові записи, щодо обставин здійснення протиправної діяльності.

20.11.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено майно за переліком зазначеним у клопотанні, серед іншого, мобільний телефон, належний ОСОБА_8 : Iphone 13, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою № НОМЕР_3 .

Зважаючи, що вилучене в ході обшуків майно може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК, тому слідчий просив накласти на це майно арешт з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2024 клопотання слідчого задоволене і був накладений арешт на вилучене майно. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що існує необхідність збереження вилученого в ході обшуків майна з метою збереження речових доказів.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми постановлена 27.11.2024, а апеляційну скаргу представником власника майна ОСОБА_12 подано в суд через електронну пошту 02.12.2024, тобто з дотриманням строку, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, а тому процесуальний строк на оскарження рішення слідчого судді в апеляційній інстанції не пропущений і поновленню не підлягає.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_13 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги і просив залишити рішення слідчого судді без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Належна правова процедура це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (ст. 3 КПК).

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Положення зазначених вище норми КПК узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово констатував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Приписами ч. 5 ст. 171 КПК встановлено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

При обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години (ч. 2 ст. 115 КПК), а згідно ч. 7 ст. 115 КПК при обчисленні процесуального строку годинами включається і неробочий час.

Так, слідчими СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000242 від 11.12.2023 за ч. 3 ст. 368 КК.

20.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.11.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено майно за переліком, зазначеним у клопотанні слідчого.

Обшук в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 проводився 20.11.2024 в період часу з 08 год. 09 хв. до 10 год. 13 хв., а клопотання про арешт майна подано до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми лише 23.11.2024, що підтверджується трекінгом поштового відправлення Укрпошти, тобто більш ніж через 48 годин з моменту його виявлення та вилучення.

Таким чином, з огляду на положення ст. 115 КПК, строк для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна закінчився о 10 год. 13 хв. 22.11.2024.

Відповідно ст. 113 КПК, процесуальні строки це встановлені законом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії; будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу, а згідно ч. 1 ст. 117 цього Кодексу процесуальний строк повинен бути поновленим за клопотанням зацікавленої сторони, якщо він пропущений з поважних причин. Тобто, правило дотримання встановленого процесуальним законом строку на звернення до суду має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає службовій особі правоохоронного органу, яка має право на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, більш ніж достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати таке клопотання або не подавати, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція слідчого судді не здійснюється.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ст. 7 КПК), однією з яких є розумні строки, тобто такі, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, що забезпечують надійний захист законних iнтepeciв учасників кримінального провадження, iнтepeciв правосуддя, а також забезпечують реальну можливість використати уci передбачені законом засоби для реалізації права на справедливий суд, тому для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку законодавець і встановив процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого КПК.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави; питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку; проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження; у кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності» тощо (рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»). «Доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд» (рішення від 12.07.2007 у справі «Станков проти Болгарії»).

Особа, яка бажає звернутись з клопотанням про арешт майна має діяти сумлінно для того, що б ефективно реалізувати свої повноваження під час досудового розслідування кримінального провадження, незважаючи на те, що ст. 117 КПК і містить положення щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку, оскільки строками визначаються часові межі існування правовідносин у кримінальному процесі, в яких повинно відбутися здійснення прав і виконання обов`язків учасниками (сторонами) кримінального провадження, а правові норми встановлюють не тільки «що» і «як» потрібно зробити, але і «в які строки», що є обов`язковим елементом поведінки відповідного суб`єкта кримінального провадження і виступає як один з показників правомірності юридичної діяльності учасників процесу.

Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку необхідне розуміти неможливість особи подати клопотання (заяву, скаргу) у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка повинна була звернутись до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до слідчого судді у визначений законом строк.

Зазначені вище обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з тим, слідчий, подавши клопотання про арешт майна після спливу 48 годин з моменту його вилучення, не порушив питання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, для участі в його розгляді в судове засідання не прибув.

Колегія суддів наголошує, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язані із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема, щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів, а також звертає увагу, що недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції права на справедливий суд.

Здійснивши розгляд клопотання слідчого про арешт майна по суті, поданого з порушенням відповідного процесуального строку, і задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки проігнорував вимоги абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК, хоч ці порушення перешкодили йому постановити законну та обґрунтовану ухвалу в межах наданих йому повноважень (ч. 1 ст. 412 КПК), а наслідки таких порушень призвели, на думку колегії суддів, до обмеження права власності учасників кримінального провадження.

Оскільки допущені слідчим суддею суду першої інстанції істотні порушення кримінального процесуального закону тягнуть за собою скасування постановленої ухвали, то доводи апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_12 в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Що стосується інших доводів представника власника майна ОСОБА_12 , то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки суддя суду першої інстанції перш ніж здійснити розгляд клопотання слідчого про арешт майна по суті спочатку повинен був вирішити питання про поновлення відповідного процесуального строку, а вже потім переходити до суті клопотання, враховуючи при цьому недотримання слідчим 48 годинного строку на подачу до слідчого судді клопотання про арешт майна і відсутність відповідного клопотання з боку слідчого чи прокурора про поновлення такого строку.

Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу, а згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника власника майна задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді скасувати, постановивши нову ухвалу і відмовивши слідчому у задоволенні його клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000242 від 11.12.2023 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4