Справа № 503/87/25
Провадження № 1-кп/503/61/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, №0000002 від 03.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Балтського району, с. Гольма, фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який проходить військову службу по мобілізації, на момент вчинення кримінального проступку обіймав посаду радіотелефоніста військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше судимого вироком Кодимського районного суду Одеської області від 24.07.2012 року за ч.1 ст.185 КК України до 200 (двохсот) годин громадських робіт; вироком Кодимського районного суду Одеської області від 06.12.2012 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років 25 днів позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 28.08.2014 року встановлений іспитовий строк скасовано та засудженого направлено до місць позбавлення волі для реального відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) роки 25 днів, покарання відбув повністю; вироком Кодимського районного суду Одеської області від 17.04.2024 року за ст.390-1 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Кодимського районного суду Одеської області 17.01.2025 року надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку за ст. 390-1 КК України з клопотанням прокурора про розгляд даного обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

Так, судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2023 року ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу по мобілізації.

Відтак, з 01.04.2023 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статус військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби по теперішній час.

Проходячи військову службу як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Військово-Морських Сил Збройних Сил України, ОСОБА_2 зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку та майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Так, судом встановлено, що 21.11.2024 року в рамках справи про адміністративне правопорушення №503/2534/24 та 11.12.2024 року в рамках справи про адміністративне правопорушення № 503/2480/24 Кодимським районним судом Одеської області винесено постанови, якими ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, та останнього направлено як особу, яка вчинила домашнє насильство на проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" строком на 3 (три) місяці, за кожною з таких постанов суду.

Натомість, обвинувачений ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «солдат» та вироком Кодимського районного суду Одеської області від 17.04.2024 року засудженим за ст.390-1 КК України, будучи ознайомленим з вищевказаними постановами суду, з умовами обмеження, обов`язками та юридичними наслідками у разі неявки для проходження програми для кривдників або ухилення від проходження такої програми без поважних причин, в порушення вимог постанов Кодимського районного суду Одеської області від 24.11.2024 року у рамках справи про адміністративне правопорушення №503/2534/24 та від 11.12.2024 року в рамках справи про адміністративне правопорушення №503/2480/24 та ігноруючи вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», будучи проінформованим про кримінальну відповідальність за умисне ухилення від проходження програми для кривдників, достовірно знаючи про покладений на нього обов`язок проходження програми для кривдників, діючи умисно, з метою ухилення від проходження програми для кривдників, маючи реальну можливість для її проходження, 31.12.2024 року, перебуваючи у приміщенні Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, в присутності персоналу Центру, без поважних причин відмовився від проходження корекційної програми, як особи, яка вчиняє домашнє насильство в сім`ї, про що власноруч написав заяви, які засвідчив особистим підписом.

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується в умисному ухиленні від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такий захід застосований судом, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

17.01.2025 року до Кодимського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, у якому міститься клопотання прокурора про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додані:

- заява обвинуваченого ОСОБА_2 , складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_3 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;

- матеріали кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження шкода завдана державним та суспільним інтересам, потерпілого у справі немає.

На час надходження обвинувального акту до суду щодо ОСОБА_2 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.

Враховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Діючи відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 17, ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України, суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не оспорюються учасниками судового провадження.

Установлені органом досудового розслідування і викладені судом обставини не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин.

Отже, саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному ухиленні від проходження програми для кривдників, особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, ОСОБА_2 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризує ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Натомість, обвинувачений ОСОБА_2 , будучи засудженим за вчинення аналогічного кримінального проступку, та будучи обізнаним про наслідки вчиненого ним діяння (бездіяльності), знову протягом року, за таких самих обставин, умисно ухиляється від проходження програми для кривдників. На переконання суду, це однозначно не може свідчити про щире каяття обвинуваченого у вчиненому, а навпаки вказує на те, що у його поведінці не відбулося жодних позитивних змін соціальних орієнтацій, що можуть знизити ступінь його соціальної небезпечності. Крім того, сам факт його погодження з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, добровільність беззаперечного визнання винуватості та згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні не може, за вищевказаним обставин, сам по собі вказувати на його щире каяття у вчиненому.

За вищевказаних обставин, така пом`якшуюча обставина як щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд зауважає, що підстави застосування положень ст. 69 КК України /з врахуванням наявності у даному кримінальному провадженні лише однієї обставини, передбаченої ст. 66 України, що пом`якшує покарання/, а також положень ст. 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання судом враховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як встановлено судом, вироком Кодимського районного суду Одеської області від 17.04.2024 року, що набрав законної сили 20.05.2024 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі; на підставі ст.ст.75,76 КК України засудженого ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням тривалістю 1 року, з покладенням на нього обов`язків, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи.

Отже, ОСОБА_2 є раніше судимим, в тому числі за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не працює.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_2 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , з врахуванням його особи, суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства та йому необхідне призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ст.390-1 України. Крім того, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 17.04.2024 року.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства. Підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Дана міра покарання відносно обвинуваченого, на думку суду, є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи особу обвинуваченого, а також висновок суду під час провадження, що виховання останнього без ізоляції від суспільства вже неможливе.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Речовими доказами слід розпорядитись у відповідності до положеньст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

В рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_2 не застосовувався запобіжний захід.

В розумінні положень ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Керуючись ч. 2 ст. 124, ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Призначити ОСОБА_2 покарання за ст. 390-1 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кодимського районного суду Одеської області від 17.04.2024 року, призначивши ОСОБА_2 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Речові докази: CD-R диск, на якому зафіксовано відео з нагрудного відео реєстратора ПОГ СП ВПД №1 Подільського РУП майора поліції ОСОБА_4 в період часу з 11 години 00 хвилин до 12 години 00 хвилин 31.12.2024 року під час перебування в КУ «Центр надання соціальних послуг» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в рамках кримінального провадження №0000002; CD-R диск, на якому зафіксовано відео з нагрудного відео реєстратора ПОГ СП ВПД №1 Подільського РУП майора поліції ОСОБА_4 в період часу з 11 години 00 хвилин до 12 години 00 хвилин 31.12.2024 року під час перебування в КУ «Центр надання соціальних послуг» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в рамках кримінального провадження №0000010 - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000002 від 03.01.2025 року.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

В рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_2 не застосовувався запобіжний захід.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1