У Х В А Л А

17.12.2024Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Білоцерківського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області про вирішення питання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Білоцерківського районного суду Київської області від 10.04.2000 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

представник органу пробації ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В :

04.12.2024 року начальник Білоцерківського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області звернулася до суду з поданням про вирішення питання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Білоцерківського районного суду Київської області від 10.04.2000 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.04.2000 року до Білоцерківського МРВ КВІ надійшов на виконання вирок Білоцерківського районного суду від 10.04.2000 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст.81 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років виправних робіт з відрахуванням 15% заробітку на користь держави.

28.04.2000 року ОСОБА_3 ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді виправних робіт та ознайомлений з наслідками ухилення від відбування покарання, що відображено в підписці.

Згідно повідомлення ВАТ «Міськбуд» від 22.06.2000 року стало відомо, що ОСОБА_3 з 10.05.2000 року не з`являється на роботі, у зв`язку з чим останнього буде звільнено.

Згідно наказу №43 к від 03.07.2000 ВАТ «Міськбуд» ОСОБА_3 звільнений за прогул без поважних причин на підставі ст. 40п. 4 КЗпП України.

12.07.2000 року Білоцерківським МРВ КВІ розпочато першочергові розшукові заходи щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_3 .

08.08.2000 року Білоцерківським РВ ГУМВС України в Київській області щодо ОСОБА_3 заведено оперативно-розшукову справу.

04.08.2000 року слідчим СВ Білоцерківського РВ ГУМВС України в Київській області щодо ОСОБА_3 порушено кримінальну справу № 03-0246 за фактом крадіжки особистого майна за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.140 КК України, в той же день постановою слідчого зупинено попереднє слідство у вказаній справі та оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_6 .

09.12.2012 року СВ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області дії ОСОБА_6 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 3 ст. 185 КК України в редакції 2001 року.

29.08.2014 року слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Місце знаходження ОСОБА_3 за час слідства встановлено не було, будь-які пояснення останній не надавав, тому 27.12.2018 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за фактом крадіжки прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді і вичерпаністю можливістю їх отримати.

Відповідно до повідомлення Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області за № 22218 від 12.07.2021 року розшукову справу № 02-1601 закрито у зв`язку із закриттям кримінального провадження.

30.09.2021 року до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області направлено матеріали відносно ОСОБА_3 для проведення подальших розшукових заходів.

Згідно повідомлення Білоцерківського ВП ГШУНП в Київській області за № 37844/109/1100-2021 від 15.11.2021 року ОСОБА_3 оголошено в Державний розшук, у зв`язку із переховуванням від органів пробації, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до довідки Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 24.09.2024 року місцезнаходження ОСОБА_3 не встановлено, розшукові заходи продовжуються.

10.05.2024 року до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області направлено подання про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України у зв`язку з ухиленням від відбування покарання у виді виправних робіт.

13.06.2024 року з Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшов лист з інформуванням про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливість внесення відповідної інформації до ЄРДР, а також зазначено про неможливість встановити місце перебування ОСОБА_3 .

Відповідно до вимоги про судимість від 10.10.2024 року ОСОБА_3 нового кримінального правопорушення не вчинив, а тому враховуючи вище наведене, просять подання задовольнити

В судовому засіданні представник органу пробації підтримала подання, просила його задовольнити.

Прокурор вважав за доцільне подання задовольнити.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.

Вироком Білоцерківського районного суду від 10.04.2000 року, ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст.81 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років виправних робіт з відрахуванням 15% заробітку на користь держави.

18.04.2000 року вказаний вирок забрав законної сили та направлений на виконання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 80 КК України, крім іншого, вбачається, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК України

. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Білоцерківського районного суду Київської області, факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. 539 КПК України, ст. 152 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Подання Білоцерківського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Білоцерківського районного суду Київської області від 10.04.2000 року відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання у виді виправних робіт з відрахуванням 15 % заробітку на користь держави, призначеного вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 10.04.2000 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

СуддяОСОБА_7