Справа № 619/6959/24
Провадження № 1-кп/638/1102/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові клопотання прокурора, подане в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002264 від 27 жовтня 2023 року, про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Дергачі Харківського району Харківської області, зареєстрованого та фактично проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002264 від 27 жовтня 2023 року, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2024 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002264 від 27 жовтня 2023 року надійшов у провадження колегії суддів в складі: головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року задоволено клопотання обвинуваченого, постановлено проводити розгляд кримінального провадження суддею одноособово.

03 лютого 2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване наступним.

Прокурор посилався на наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду на території України або виїхати за межі держави, оскільки усвідомлюючи, що ним вчинено умисний особливо тяжкий злочин, усвідомлюючи невідворотність покарання, за який передбачена максимальна міра покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України. Враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Також ураховуючи, що на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження не розпочато є підстави вважати, що обвинувачений повністю ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, таким чином йому достеменно відомі анкетні дані свідків та потерпілого їх засоби зв`язку та місця проживання, і перебуваючи на свободі, буде мати можливість здійснити незаконний вплив на вказаних осіб, чим перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні. Крім того, ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується характеристикою особи, останній веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не має джерел постійного доходу. Зазначене свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, без права внесення застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив продовжити тримання під вартою обвинуваченого, з підстав, які зазначені у клопотанні.

Захисник ОСОБА_4 зазначив, що клопотання є необґрунтованим, ризики безпідставними. Крім того, вказав на наявність у свого підзахисного міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання разом з батьками похилого віку. Захисник заявив клопотання, в якому просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника, заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, дослідивши клопотання прокурора, з`ясувавши позиції обвинуваченого та його захисника, дійшов наступних висновків.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2024 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 09 листопада 2024 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 15 грудня 2024 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 07 лютого 2025 включно, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Досліджуючи можливість ОСОБА_5 переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі.

Відповідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У п. 36 рішення «Москаленко проти України» № 37466/04 від 20.05.2010 Європейський Суд з прав людини нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява №33977/96, пункти 80-81, рішення від 26.07.2001).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Прецедентними рішеннями Європейського суду з прав людини встановлено, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , а саме: в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Необхідно врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до фактичних обставин справи ОСОБА_5 працював у системі фрілансу сфери IT дистанційно на дому, тобто офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, окрім батьків похилого віку, що додатково підтверджує наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, а також вчинення ним нового злочину.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, суд вважає безпідставними оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, які є наявними у кримінальному провадженні.

До того ж ураховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства та йому достеменно відомі анкетні дані свідків та потерпілого їх засоби зв`язку та місця проживання, що свідчить про наявність ризику здійснення незаконного впливу на цих осіб, у разі обрання щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

За таких обставин, суд вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Отже, суд вважає, що наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, для продовження тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

З урахуванням наведеного, беручи до уваги обставини, які вказують на доцільність та наявність підстав для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи наявність продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд не визначає розмір застави, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Зважаючи на вказане вище, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 177, 178, 183, 315, 394, 400 ч. 2 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор», обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 03 квітня 2025 року включно, без права внесення застави.

Визначити строк дії ухвали до 03 квітня 2025 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.

У судовому засіданні оголосити перерву до 10 години 00 хвилин 25 березня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий