Єдиний унікальний номер 341/2323/24
Номер провадження 1-кп/341/227/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м.Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000097 від 25.12.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 191КК України, у зв`язку не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого відділення поліції N 3 (м. Галич) Івано-Франківського районного управління поліції ГУ НП в Івано-Франківській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000097 від 25.12.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 191КК України.

До Галицького районного суду Івано-Франківської області із надійшло клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, на підставі п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України, у зв`язку не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Галич) Івано-Франківського районного управління поліції ГУ НП в Івано-Франківській області перебувають матеріали кримінального провадження за об`єднаним № 0000097 від 25.12.2012, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 191КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням установлено, що 28.04.1994 розпорядженням Галицької районної державної адміністрації № 118 було зареєстроване ДТВП «Дружба». Рішенням Галицької районної ради № 27 від 06.02.1995 вказане підприємство було перереєстроване на ЗАТ «Дружба» зі статутним фондом 100 015 000 крб. та кількістю акціонерів - 68 осіб. 6 листопада 1998 року розпорядженням Галицької районної державної адміністрації № 430 ЗАТ «Дружба» перереєстроване на КПІ «Дружба» з 68 засновниками і, згідно пункту 4.3 розділу 4 Статуту КП «Дружба», майно підприємства є власністю учасників, а згідно пункту 7.2 розділу 7, вищим органом управління підприємства є збори учасників, які вирішують питання, що пов?язані з вибуттям власників та припиненням діяльності підприємства. У 2002 році ОСОБА_4 , маючи намір купити будівлю колишнього ресторану КП «Дружба», яка знаходиться за юридичною адресою: м. Бурштин Галицького району по вул. С. Бандери, 95, у період часу з 19.03.2002 по 28.05.2002 у м. Бурштин через посередництво своєї матері ОСОБА_5 (яка також була одним із засновників КПІ «Дружба») викупив у 23 акціонерів вказаного колективного підприємства, а саме у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , і ОСОБА_28 їхні частки (у сукупності з частками їхніх родичів-акціонерів зокрема і померлих) у статутному фонду майна КП «Дружба» (94,86 % статутного фонду підприємства). При цьому ОСОБА_29 через посередництво своєї матері ОСОБА_5 оплатив акціонерам за їх погодженням по 350 гривень за 1 % їх частки у статутному фонді підприємства, оскільки залишкова балансова вартість єдиного на той час майна підприємства - будівлі колишнього ресторану становила 35 000 грн. У подальшому, на підставі нотаріально посвідчених заяв вказаних вище учасників КП «Дружба» про їхній вихід з підприємства з передачею своїх часток ОСОБА_4 , останній отримав 94,86 % у статутному фонді підприємства, а у ОСОБА_30 та членів її сім' ( ОСОБА_31 ) залишилось 5,14 % оскільки ті не бажали продавати свої частки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . При цьому, майже усі співзасновники, за виняток трьох осіб з числа членів сім?ї Ошуст, з власної волі, без примусу та обману погодились на зазначену вище суму коштів і на проведенні експертної оцінки підприємства не наполягали, оскільки вказана сума їх усіх, крім зазначених членів сім?ї Ошуст, влаштовувала і ніхто із співзасновників товариства до 06.09.2007 не оскаржував до суду чи в інші інстанції купівлю-продаж своє частки майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , аж поки вони не відремонтували (провели реконструкцію) занедбаного (напівзруйнованого) приміщення будівлі колишнього ресторану КП «Дружба» та почали отримувати прибутки у своїй підприємницькій діяльності. При цьому ОСОБА_4 , ставши власником 94,86 % статутного фонду КП «Дружба», у зв?язку зі своєю правовою неосвіченістю, не зініціював проведення у 2002 році загальних зборів учасників підприємства для внесення змін до право установчих документів підприємства та виключення із числа його засновників осіб, які продали йому свої частки. При цьому, помилково вважаючи, що придбав право на будівлю колишнього ресторану, ОСОБА_4 звернувся у Бурштинську міську раду із заявою про підтвердження його права власності на вказану будівлю. Відповідно до його заяви, 16.05.2002 виконавчим комітетом Бурштинської міської ради було прийняте колегіальне рішення №48, яким було підтверджено право власності на приміщення у АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та зобов`язано Івано-Франківське ОБТІ виготовити свідоцтво про право власності на майновий комплекс (приміщення колишнього ресторану і павільйону) по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . Дане рішення стало підставою для державної реєстрації в ОБТІ права власності і 11.06.2002 ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на названий майновий комплекс. При цьому не був порушений порядок реєстрації права власності на майновий комплекс КП «Дружба». У подальшому, 6-7 вересня 2007 року, частина учасників колишнього підприємства (16 чоловік), що написали заяви про свій вихід з КП «Дружба» з передачею належної їм частки ОСОБА_4 під впливом та переконанням ОСОБА_30 і членів ї сім?ї щодо можливості отримання більших коштів від ОСОБА_4 повторно звернулися з колективними та одноосібними нотаріально посвідченими заявами, до неіснуючого на той час КП «Дружба» про скасування попередньо поданих заяв про їхній вихід із товариства з передачею своєї частки ОСОБА_4 .

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що у межах даного кримінального провадження проведено всі можливі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, однак, до теперішнього часу не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, а строки давності притягнення до кримінальної відповідальності вже закінчились.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та просила суд його задовольнити.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, додані до нього матеріали, а також матеріали кримінального провадження №0000097 від 25.12.2012 року, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню за наступних підстав.

У провадженні слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Галич) Івано-Франківського районного управління поліції ГУ НП в Івано-Франківській області перебувають матеріали кримінального провадження за об`єднаним №0000097 від 25.12.2012, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, - шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, санкцією якого передбачено позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; ч. 1 ст. 364 КК України, - зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, санкцією якого передбачено арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років із штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином; ч. 2 ст. 191 КК України, - привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, санкцією якого передбачено обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до ст. 12 КК України, зазначені кримінальні правопорушення відноситься до категорії злочинів, за вчинення одного з яких передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Згідно ч. 1 ст. 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Досудове розслідування вказаного кримінального провадження з моменту реєстрації кримінальної справи здійснюється вже протягом більш ніж п`ятнадцяти років.

Відповідно до п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до п. 1-1 ч.2 ст. 284 КПК України з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті кримінальне провадження закривається судом.

Згідно з ч.4 вказаної статті закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Аналізуючи клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження №0000097 від 25.12.2012 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Статтею 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність відповідно до ч. 2 ст.9 КПК України, зокрема, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, відповідно до вимог ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч.1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами - ст. ст. 9,25 КПК України.

Вищезазначене кримінальне провадження розпочато за заявою осіб та за фактами, обставинами та діями, які здійснювались відкрито особами коло яких добре відомо як заявникам так і органу досудового розслідування, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

У протоколах допиту, наявних в матеріалах кримінального провадження, зазначаються конкретні прізвища осіб, які на думку потерпілих, причетні до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 92, 110 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись лише після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

До обов`язків держави входять позитивні зобов`язання у сфері прав людини, метою, яких є: захист осіб; забезпечення достатніх юридичних засобів реагування на випадки порушення прав людини; гарантія проведення ефективного, оперативного та невідкладного розслідування випадків порушення прав людини незалежними компетентними особами; сприяння реалізації та забезпечення ефективного механізму юридичного, передусім судового захисту основоположних прав людини; запобігання порушення прав людини із боку третіх осіб.

Доктрина позитивних зобов`язань передбачає, що держава повинна не тільки володіти законодавством, що найбільш повно забезпечує дотримання як негативних, так і позитивних прав, але і вживати всіх необхідних заходів для того, щоб воно реально діяло, а не залишалося на папері. Тобто права мають бути забезпечені не тільки de jure, але і de facto. Але держава вільна у виборі конкретних заходів, які підлягають застосуванню, щодо повного та ефективного захисту тих чи інших прав людини. Позитивні зобов`язання держави не можуть тлумачитись як такі, що визначають конкретні засоби чи конкретні дії держави. Єдиним критерієм для визначення того, чи дотримувалась держава в особі її органів влади цього обов`язку, є ефективність її дій у конкретній ситуації.

Суд касаційної інстанції неодноразово зазначав, що в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25 серпня 2021 року (справа N 142/536/20, провадження N 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа N 725/3569/21, провадження N 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа N 545/51/22, провадження N 51-2327км23), від 18 жовтня 2023 року (справа N 750/1575/23, провадження N 51-4007км23).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, де потерпілий, зазначаючи про те, що кримінальне правопорушення вчинено конкретними особами, на яких у передбачений КПК спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), яке вказує на необґрунтованість поданого клопотання.

Прокурор або слідчий наділені повноваженнями закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України у разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення чи на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, при наявності інших підстав для закриття кримінального провадження порушує принцип верховенства права, відповідно до якого, ніхто не може бути покараним державою, крім як за порушення закону, і що ніхто не може бути засудженим за порушення закону іншим чином, ніж у порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 9, 25, 284, 371-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000097 від 25.12.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 191 КК України - відмовити у повному обсязі.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_32