ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1313/25 Справа № 191/1555/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000230 від 20 березня 2024 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, з базовою середньою освітою, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останні рази:

- 16.12.2020 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі;

- 11.05.2021 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 29.09.2023 року з Дніпропетровської ВК № 89 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Судом вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним за наступних обставин.

У ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло та вчиненого в умовах воєнного стану. Для полегшення реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 взяв з собою предмет, схожий на ніж.

Реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 19.03.2024 приблизно о 21 годині 00 хвилин (більш точний час не встановлено) прибув за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Далі ОСОБА_7 у вказаний час пройшов на територію вищевказаного домоволодіння, підійшовши до будинку та постукав в двері. Після того, як потерпілий ОСОБА_10 відчинив вхідні двері, між ним та ОСОБА_7 виник діалог, в ході якого ОСОБА_7 намагався потрапити до приміщення будинку в той час, коли ОСОБА_10 заперечував проти цього. З метою подолання опору ОСОБА_10 ОСОБА_7 взяв своєю рукою за шию ОСОБА_10 та силою заштовхнув його в приміщення будинку, тим самим ОСОБА_7 проти волі ОСОБА_10 потрапив в приміщення будинку.

Перебуваючи в приміщенні кімнати вищевказаного будинку, у вищевказаний час, ОСОБА_7 висловив вимогу до ОСОБА_10 про передачу грошових коштів, які перебували у власності ОСОБА_10 . На пропозицію ОСОБА_7 про передачу йому грошових коштів ОСОБА_10 висловив відмову. Після цього ОСОБА_7 самостійно з ліжка, яке знаходилось в приміщенні кімнати, без дозволу ОСОБА_10 , взяв сумку чорного кольору та дістав з неї грошові кошти на загальну суму 4570 грн. та почав їх перераховувати, зазначивши, що він забере ці грошові кошти, однак ОСОБА_10 категорично заперечував проти цього. Після того, як грошові кошти на загальну суму фактично перебували у розпорядженні ОСОБА_7 , він з метою подавлення супротиву зі сторони ОСОБА_10 , який продовжував висловлювати вимогу повернути йому його грошові кошти, рукою дістав зі штанів предмет, схожий на ніж, почав спрямовувати його в сторону ОСОБА_10 та висловлювати погрози до нього.

ОСОБА_10 , який сприйняв висловлені ОСОБА_7 погрози реально та злякавшись за своє життя та здоров`я, будь яких активних дій не вчиняв. Після того, як ОСОБА_7 виконав всі заплановані дії, він, утримуючи при собі грошові кошти в сумі 4570 грн. покинув приміщення вищевказаного будинку, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 4570 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло та вчинений в умовах воєнного стану.

В апеляції:

- захисник просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, визнати ОСОБА_7 винним за ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

В обґрунтування вказує, що при призначенні покарання судом не було враховано, що ОСОБА_7 має на утриманні цивільну дружину та сина. Вказує, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся. При цьому зазначає, що суд не прийняв до уваги такі помякшуючі покарання обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття, а тому в суду були підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

- прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що суд не встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, оскільки у вироку навів обставини кримінального правопорушення, у вчинення якого ОСОБА_7 обвинувачується органом досудового розслідування.

Також прокурор вказує, що судом не було надано належної оцінки кожному доказу та показам потерпілого та обвинуваченого, що призвело до неповноти судового розгляду.

Крім цього, прокурор вказує, що а ні мотивувальна а ні резолютивна частини вироку не містять висновків суду про те, який обсяг майна обвинуваченого підлягає конфіскації відповідно до вимог ст. 59 КК України.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги захисника, просили їх задовольнити та також заперечували проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який просив частково задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, а саме в частині обсягу майна обвинуваченого підлягає конфіскації, а також заперечував проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 КК України, в апеляційних скаргах захисника та прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини проти власності із застосуванням насильства, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює.

Обставин, які пом`якшують покарання, не встановлено.

В той же час, судом об`єктивно враховано наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

За наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів можливо тільки в умовах його ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна.

Що стосується зауваження захисника щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 кількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щирого каяття, що о огляду на положення ч. 1 ст. 69 КК України є призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, то ці обставини не знайшли свого підтвердження, оскільки даних, які б вказували на наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, не встановлено.

При цьому, даним обставинам також була надана оцінка і судом першої інстанції під час призначення покарання, зокрема враховано те, що поведінка обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, його відношення до скоєного та неповне визнання вини, а також відсутність намагання відшкодувати завдані ним збитки, не свідчить про те, що обвинувачений висловлює жалю з приводу вчинення ним кримінального правопорушення та засуджує свою поведінку.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 має на утриманні цивільну дружину та сина, з огляду на встановлені вище обставини, не є достатньо переконливими для пом`якшення покарання обвинуваченому.

За загалом вище наведеного, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, колегія суддів не знаходить.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, в тому числі і поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , а також наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, та призначив покарання яке відповідає особі винного, і яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для пом`якшення покарання, як на це вказує захисник, не вбачається.

З огляду на вище наведене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Що стосується доводів прокурора про те, що при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді конфіскації майна суд не вказав, яка саме частина майна має бути конфіскована, то вони не можуть бути підставою для скасування вироку в цій частині, оскільки таке уточнення вимагає постановлення свого вироку судом апеляційної інстанції, а прокурор в апеляційній скарзі просить призначити новий розгляд кримінального провадження, що виключає апеляційний привід для усунення даного недоліку.

Окрім того, згідно встановленого та визнаного судом доведеним обвинувачення, ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

При призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації його майна, судом не приймалось рішення про конфіскацію частини майна, а отже, само по собі є зрозумілим, що конфіскації підлягає усе належне обвинуваченому ОСОБА_7 майно.

За вимогами ч. 1ст. 59 КК України, обов`язок суду зазначати, яка частина майна конфіскується, передбачений лише у випадку прийняття рішення про конфіскацію частини майна.

Тобто, в даному випадку, ОСОБА_7 призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке є його власністю, а не частини майна.

Вирок суду в цій частині є зрозумілим, всупереч доводам апеляційної скарги та ґрунтується на правильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 59 КК України.

Що стосується посилання прокурора на те, що суд не встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, а також не надав належної оцінки кожному доказу та показам потерпілого та обвинуваченого, то дані посилання є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки вирок суду відповідає вимогами ст. 370 КПК України, ухвалений на підставі фактичних обставин у кримінальному провадженні, з наданням їм належної оцінки з точки зору допустимості та достовірності та ухвалив цілком мотивоване судове рішення на підставі доказів, сукупність яких поза розумним сумнівом доводить вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За наведеного, відсутні підстави для ствердження про неповноту судового рішення, як на це вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі.

При цьому також враховується, що сторона захисту не оскаржує фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що в свою чергу також свідчить на користь того, судом було ухвалено вирок у відповідності до ст. 370, 374 КПК України.

З огляду на вище наведене, апеляційні скарги захисника та прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000230 від 20 березня 2024 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4