КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7193/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000316 від 13.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно та накладено арешт на нерухоме майно, із забороною відчуження та розпорядження, а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0052, площею 0,1193 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0051 площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0049 площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0050 площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- садовий будинок за АДРЕСА_1 , загальною площею: 848 кв. м., житловою площею 595,9 кв.м., та земельну ділянку з кадастровим номером :33:0340153 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000316 від 13.06.2024.

Виконання ухвали покладено на прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , зобов`язано останнього письмово проінформувати про її виконання заінтересованих осіб.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою повернути прокурору клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні ЄРДР за №0000316 від 13.06.2024.

Також представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 , подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки її було постановлено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства щодо територіальної підсудності.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється слідчим управлінням ГУНП в Київській області.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ГУНП в Київській області знаходиться за адресою: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, тобто у Шевченківському районі м. Києва.

Відповідно до інформації розміщеній на офіційному сайті ГУНП в Київській області, слідче управління ГУНП в Київській області також розташоване у Шевченківському районі м. Києва, за адресою: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 15А.

Таким чином, за територіальною підсудністю розгляд клопотань СУ ГУНП в Київській області належить до компетенції слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що ОСОБА_6 , не була присутня під час розгляду клопотання про арешт майна в Святошинському районному суді м. Києва. Про існування арешту дізналась 24.10.2024, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а зі змістом ухвали ознайомилась на сайті судової влади, в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, з наведених в ній підстав, а ухвалу слідчого судді скасувати, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна та її представника, матеріали справи не містять відомостей про направлення копії ухвали останнім, однак як зазначає апелянт, про наявність оскаржуваної ухвали стало відомо 24.10.2024, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а зі змістом ухвали ознайомилась на сайті судової влади, в Єдиному державному реєстрі судових рішень, іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що 06.08.2024 прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000316 від 13.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0052, площею 0,1193 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0051 площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0049 площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0050 площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- садовий будинок за

АДРЕСА_1 , загальною площею: 848 кв. м., житловою площею 595,9 кв.м., та земельну ділянку з кадастровим номером :33:0340153 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000316 від 13.06.2024. Встановити для органів державної влади та місцевого самоврядування, державних реєстраторів, власників та користувачів, інших фізичних та юридичних осіб заборону на відчуження та розпорядження зазначеними у пункті 2 цього клопотання об`єктами нерухомого майна.

На обґрунтування вимог клопотання про арешт майна прокурор зазначив, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000316 від 13.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група невстановлених досудовим розслідуванням осіб, діючи за попередньою змовою, у невстановлений час та місці виготовили підроблену довіреність від імені ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_11 щодо представлення інтересів останньої з питань розпорядження (продажу) належних на праві власності об`єктів нерухомого майна (садового будинку за АДРЕСА_1 та земельних ділянок з кадастровими номерами: :33:034:0052, :33:034:0151, :33:034:0153, :33:034:0049, :33:034:0050), яку 26.12.2023 посвідчили у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_12 .

У подальшому, на підставі вказаної довіреності 30.12.2023 у приватного нотаріуса ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_11 від імені ОСОБА_10 укладено договори купівлі продажу, відповідно до яких відчужено зазначені об`єкти нерухомого майна на користь ОСОБА_6 .

При цьому, нотаріусом в тому числі посвідчено договір купівлі-продажу на земельну ділянку :33:034:0051, право на розпорядження якою відсутнє у наданій довіреності.

Таким чином, невстановлені досудовим розслідуванням особи шахрайським шляхом заволоділи майном, яке належить на праві власності ОСОБА_10 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:034:0052, :33:034:0051, :33:034:0153, :33:034:0049, :33:034:0050, та садовий будинок за АДРЕСА_1 загальною площею: 848 кв.м., житлова площа 595,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100) зареєстровано за ОСОБА_6 .

У ході проведення досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_14 , яка повідомила що чоловік на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_15 ) запропонував їй приїхати до м. Київ 27.12.2023 для заробітку грошей, на що остання погодилась та приїхала у визначений день. В подальшому ОСОБА_15 попросив ОСОБА_11 підписати певні документи, не повідомивши конкретно які, за підписання останніх зобов`язувався заплатити 300 доларів США. 30.12.2023 остання приїхала разом з ОСОБА_15 ( ОСОБА_15 ) до нотаріуса, де були знайомі ОСОБА_17 ( ОСОБА_17 ) та ОСОБА_19 ( ОСОБА_19 ), які займались оформленням документів та були присутні при проведенні договору купівлі-продажу майна. ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_10 особисто не знає та ніколи з нею не зустрічалась, щодо оформлення на останню довіреності інформацією не володіла. ОСОБА_11 підписала необхідні документи у нотаріуса, у подальшому їй стало відомо, що вони стосувались продажу земельних ділянок та будинку, за що отримала грошову винагороду.

Окрім цього, встановлено також спроби заволодіння іншими об`єктами нерухомості, що належать ОСОБА_10 , а саме: 22.02.2024 надійшло повідомлення із служби 102 про те, що 22.02.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , в нотаріальну контору прийшли особи та надали підроблені документи (доручення) від імені ОСОБА_10 щодо відчуження належних їй об`єктів нерухомості. За вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до протоколу допиту представника потерпілої ОСОБА_10 остання не надавала довіреностей з приводу розпорядження її майном та будь яких дій щодо продажу нерухомого майна не вчиняла.

Окрім цього, від представника ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_21 до слідчого управління ГУНП в Київській області надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення та клопотання, в порядку ст. 220 КПК України, щодо накладення арешту на нерухоме майно, яке належало на праві приватної власності ОСОБА_10 та було відчужено без волевиявлення останньої.

За викладених обставин та відповідно до норм кримінального процесуального законодавства, виникла необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме накладання арешту на об`єкти нерухомого майна, що стали предметом шахрайських дій, з метою уникнення можливості їх подальшого відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що були предметом кримінально протиправних дій, а також у випадку його незастосування це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

Так, з матеріалів зібраних у ході проведення досудового розслідування вбачається, що існують обґрунтовані підстави вважати, що право власності на вказане майно - земельні ділянки та приватний будинок, є об`єктами кримінально-протиправного посягання, майно може бути набуте протиправним шляхом, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

08 серпня 2024 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на нерухоме майно, із забороною відчуження та розпорядження, а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0052, площею 0,1193 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0051 площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0049 площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:034:0050 площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218);

- садовий будинок за АДРЕСА_1 , загальною площею: 848 кв. м., житловою площею 595,9 кв.м., та земельну ділянку з кадастровим номером :33:0340153 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000316 від 13.06.2024.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчий суддя задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000316 від 13.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та накладаючи арешт на нерухоме майно, виходив з того, що матеріали клопотання свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, а також обґрунтовано визнане речовими доказами, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно положень ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно.

Щодо доводів апелянта про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється слідчим управлінням ГУНП в Київській області. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ГУНП в Київській області знаходиться за адресою: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, тобто у Шевченківському районі м. Києва. Відповідно до інформації розміщеній на офіційному сайті ГУНП в Київській області, слідче управління ГУНП в Київській області також розташоване у Шевченківському районі м. Києва, за адресою: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 15А. Таким чином, за територіальною підсудністю розгляд клопотань СУ ГУНП в Київській області належить до компетенції слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини;

2) у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Згідно положень ч.ч. 1-4 ст. 38 КПК України органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють:

1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; г) органів Державного бюро розслідувань;

2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України;

3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.

3. Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів Бюро економічної безпеки України; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Досудове слідство здійснюють слідчі одноособово або слідчою групою.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчим суддею враховано, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000316 від 13.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Згідно постанови від 01.08.2024 про визначення слідчої групи /а.с. 7-8/ вбачається, зокрема, що місце проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000316 від 13.06.2024 слід вважати місцезнаходження відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП, що за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 2-А, яка знаходиться у Святошинському районні м. Києва.

Із зазначеного слідує, що територіальною підсудністю розгляд клопотань у кримінальному провадженні № 0000316 від 13.06.2024 є місцем знаходження відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП, що за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 2-А, щоналежить до компетенції слідчих суддів Святошинського районного суду м. Києва.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4