УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року

м. Київ

справа № 459/1890/24

провадження № 51-1042ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 18 липня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Волсвин Червоноградського р-ну Львівської обл., жительки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 18 липня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (ч. 2 ст. 125 КК), за таких обставин.

Так, 07 липня 2024 року приблизно о 15 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці Парковій в місті Червоноград Львівської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вступивши в суперечку, яка переросла в конфлікт з ОСОБА_5 , під час якого, діючи умисно, завдала декілька ударів долонями по руках ОСОБА_5 , після чого нанесла удари кулаками в обличчя, голову та тіло, та надалі укусила потерпілу ОСОБА_5 за руку. У результаті вищевказаних умисних дій засуджена спричинила потерпілій легке тілесне ушкодження та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 12 грудня 2024 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджена просить скасувати вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 18 липня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор зазначає, що кримінальне провадження стосовно неї не могло розглядатися в спрощеному провадженні, адже заяву (датовану 11 липня 2024 року) про визнання винуватості, згоду із встановленими дізнанням обставинами, надання згоди на розгляд справи в спрощеному провадженні та ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження вона підписувала 10 липня 2024 року за відсутності захисника.

Стверджує скаржник і про недотримання приписів ст. 290, ч. 5 ст. 301 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки їй не вручено копії цього провадження, а відтак матеріали кримінального провадження не були відкриті.

Крім того, засуджена заперечує нанесення ударів долонями рук і кулаками, стверджує, що легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я (травматична екстракція нігтьової пластини третього пальця правої руки), потерпіла заподіяла собі сама, коли тягнула ОСОБА_4 за рюкзак.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до копій судових рішень, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 розглянуто в порядку, передбаченому ст. 382 КПК (розгляд обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні).

Згідно з приписами ч. 5 ст. 382 КПК вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 394 КПК визначено, що вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Як убачається з копії вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 18 липня 2024 року, цей суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 381 КПК розглянув обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, оскільки прокурор у кримінальному провадженні звернувся з клопотанням про розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку з огляду на те, що обставини, встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті, не оспорювалися ОСОБА_4 згідно з її заявою, поданою за участю захисника.

Крім того, місцевий суд зауважив, що потерпіла згідно з її заявою також не заперечила щодо розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні.

Указав суд першої інстанції і про ознайомлення засудженої та потерпілої з обмеженнями права на апеляційне оскарження, встановленими ч. 2 ст. 302 КПК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду в частині призначеного покарання, потерпіла ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу. Львівський апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зазначив про відсутність підстав вважати, що призначене обвинуваченій ОСОБА_4 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої.

Крім того, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції і заперечення сторони захисту, зокрема, щодо введення засудженої в оману при ініціюванні спрощеного провадження. Суд, спростовуючи вказані твердження, зазначив, що на виконання вимог п. 1 ч. 3 ст. 302 КПК матеріали кримінального провадження містять заяву ОСОБА_4 від 11 липня 2024 року, складену в присутності її захисника ОСОБА_6 , про визнання винуватості, згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку.

Також апеляційний суд зауважив про відкриття підозрюваній та її захиснику матеріалів кримінального провадження, що підтверджується її особистим підписом у протоколі про ознайомлення, надання доступу та отримання копій матеріалів досудового розслідування. Зазначив суд і про те, що вручення обвинувального акта, а також реєстру матеріалів досудового розслідування підтверджується особистими підписами підозрюваної та її захисника на розписці про отримання їх копій.

Урахувавши викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність істотних порушень кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів законність вироку Червоноградського міського суду Львівської області стосовно ОСОБА_4 .

Висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими та належним чином, з посиланням на матеріали кримінального провадження, мотивованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд, ухвалюючи рішення.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги, якими засуджена заперечує нанесення ударів долонями рук і кулаками, тобто оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, не є підставами для перегляду судового рішення, оскільки розгляд кримінального провадження здійснювався за процедурою спрощеного провадження щодо кримінального проступку, відповідно до якої учасники позбавлені права оскаржувати встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Отже, наведені в касаційній скарзі засудженої доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 18 липня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3