Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4645/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/209/25
Категорія ч.2 ст.307 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000035 за апеляційною скаргою зі змінами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новоград-Волинський Житомирської області, українки, громадянки України, освіта середня, не одруженої, на утриманні має трьох малолітніх дітей 2017, 2019 та 2022 року народження, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч. 3 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та закрити провадження по справі. Вважає, вирок незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції викладеним в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам обвинуваченої, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також письмовим доказам по справі, зокрема протоколу огляду місця події від 18.01.2021 року, рапорту старшого інспектора-чергового ОСОБА_14 , протоколу огляду речових доказів від 19.05.2021 року, протоколу отримання зразків букального епітелію від 25.03.2021 року та іншим. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованих їй кримінальних правопорушень. Вважає, що вирок ґрунтується на доказах, які є недопустимими, оскільки вони зібрані за участю працівників поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які діяли з метою отримати неправомірної вигоди, що підтверджується витягом з ЄРДР № 0000060. Зазначає, що ОСОБА_8 не знала та не здогадувалась, який вміст мала посилка, яку вона отримала на пошті, і матеріали справи не містять доказів на спростування вказаного факту. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не допитав свідка ОСОБА_16 . Посилається на те, що призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не врахував належним чином дані про особу обвинуваченої, ступінь тяжкості вчинених злочинів, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.03.2024 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч.3 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років;

- за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

На підстав ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 встановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Застосовано до засудженої ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Покладено на засуджену ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- не відлучатись із місця свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, якщо такі є.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 17 467 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 73 копійки, а саме за проведення:

- експертизи матеріалів, речовин і виробів (висновок СЕ-19/106-21/715-МРВ від 12.02.2021) в сумі 1144 гривні 15 копійок;

- експертизи матеріалів, речовин і виробів (висновок СЕ-19/106-20/712-МРВ від 26.01.2021) в сумі 980 гривень 70 копійок;

- експертизи матеріалів, речовин і виробів (висновок СЕ-19/106-21/714-МРВ від 25.01.2021) в сумі 980 гривень 70 копійок;

- судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок СЕ-19-19-21/11537-БД від 22.04.2021) в сумі 14362 гривні 18 копійок..

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 17.01.2021 року ОСОБА_8 , переслідуючи мету особистого збагачення, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, отримала від останнього по вул. Чернишевського, 1 в м. Новоград-Волинський Житомирської області, заздалегідь заховані розфасовані згортки з психотропною речовиною амфетаміном, з метою розкладу їх на вулицях м. Новоград-Волинський, для подальшого збуту місцевим мешканцям.

17.01.2021 року ОСОБА_8 , переслідуючи мету особистого збагачення, зберігала при собі з метою збуту, згорток з психотропною речовиною - амфетаміном, масою 0,15208 г. та згорток з психотропною речовиною амфетаміном, масою 0,1353 г, та здійснила «закладки» вказаних згортків з їх вмістом по вул. Гагаріна, 2-а в м. Новоград-Волинський та по вул. Лянгуса, 29 в м. Новоград-Волинський, для подальшого їх збуту місцевим мешканцям.

Окрім того, 18.01.2021 року ОСОБА_8 , перебуваючи у відділенні №191 служби доставки ТОВ «ДЖАСТ ІН» за адресою вул. Пушкіна, 6 в м. Новоград-Волинський, Житомирської області, шляхом поштового відправлення отримала від невстановленої слідством особи, картонну коробку з психотропною речовиною амфетаміном, тим самим придбала психотропну речовину.

Таким чином, незаконно придбану психотропну речовину амфетамін, ОСОБА_8 стала умисно, незаконно зберігати при собі без мети збуту.

18.01.2021 року о 18 год. 20 хв. перебуваючи у під`їзді № 2 будинку № 6 по вул. Пушкіна в м. Новоград-Волинський в присутності двох понятих, ОСОБА_8 добровільно видала працівникам Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області картонну коробку з психотропною речовиною - амфетаміном, масою 59,6727 г., що є особливо великими розмірами, який вона умисно придбала та зберігала при собі, без мети збуту.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 , який є апелянтом, за погодженням з обвинуваченою ОСОБА_8 , уточнив вимоги апеляційної скарги, та просив переглянути вирок суду лише в частині призначення покарання. Зокрема, просив вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосування ст.69 КК України, враховуючи пом`якшуючи покарання обставини, та звільнити останню від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75, 76 КК України, поклавши на неї певні обов`язки, передбачені законом (а.п.25-27 т.3).

Обвинувачена ОСОБА_8 свою вину визнала повністю, заявила про щире каяття, просила не позбавляти її волі, оскільки її чоловік перебуває на службі в ЗСУ на передовій, а вона має на утриманні трьох малолітніх дітей, яких виховує зараз одна, а тому внаслідок збігу таких обставин прийняла неправильне рішення, про що щиро шкодує, запевнила, що більш такого не повториться, вона дуже хвилюється за долю своїх діток.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 в підтримання зміненої апеляційної скарги, які просили проводити апеляційний розгляд лише в частині призначеного покарання, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги зі змінами, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів зміненої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду сторона захисту, а саме захисник за погодженням з обвинуваченою ОСОБА_8 змінили вимоги апеляційної скарги та просили проводити апеляційний розгляд лише в частині призначеного покарання, колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України переглядає вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 лише в частині призначеного покарання.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, в особливо великих розмірах та незаконному зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі зі змінами не оспорюється. Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.3 ст.309, ч.2 ст. 307 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджується доказами дослідженими та перевіреними судом першої інстанції, яким була надана належна оцінка відповідно до ст.94 КПК України.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої через суворість, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні трьох малолітніх дітей, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій частин статей, за якими її визнано винною, застосувавши ч.1 ст.70 КК України та вважав, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої і сприятиме запобіганню вчиненню нею нових правопорушень.

Проте, враховуючи позицію обвинуваченої ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду та її захисника, зокрема те, що обвинувачена визнала свою вину повністю у вчиненому, також визнала обставини вчинених кримінальних правопорушень, щиро розкаялася, просила її не позбавляти волі, враховуючи її сімейні обставини, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу винної, яка раніше до кримінальній відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризуються задовільно, має на утриманні трьох малолітніх дітей, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 відповідно до ст.66 КК України, апеляційний суд визнає повне визнання вини, щире каяття, відсутність тяжких наслідків та наявність у неї на утриманні трьох малолітніх дітей 2017, 2019 та 2022 року народження, яких вона виховує одна, оскільки її чоловік ОСОБА_17 призваний на військову службу до лав ЗСУ під час мобілізації та перебуваючи в зоні активних бойових дій в Запорізькій області отримав бойове поранення (а.п.250-257 т.1, а.п.114 т.2, а.п.11-12 т.3).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439,442, 422-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд в своїх рішеннях для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим (постанову Верховного Суду від 27.04.2021 справа № 712/4384/20, провадження № 51-548км21).

Отже, колегія суддів з урахуванням встановлених обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої : щире каяття, відсутність тяжких наслідків та наявність у неї на утриманні трьох малолітніх дітей 2017, 2019 та 2022 року народження, яких вона виховує одна, оскільки її чоловік ОСОБА_17 призваний на військову службу до лав ЗСУ під час мобілізації та перебуваючи в зоні активних бойових дій в Запорізькій області отримав бойове поранення, фактичних обставин кримінальних правопорушень, а також того, що з часу вчинення даних кримінальних правопорушень обвинувачена ОСОБА_8 народила дитину 2022 року народження, інших злочинів не вчиняла та займається виключно піклуванням та вихованням трьох малолітніх дітей, вважає, що саме вказані обставини у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених останньою діянь та дають достатні підстави для застосування при призначенні обвинуваченій ОСОБА_18 покарання норму, передбачену ч.1 ст. 69 КК та призначити останній покарання нижче від найнижчої межі, визначеної санкціями ч.2 ст.307, ч.3 ст.309 КК України.

В частині призначення додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.307 КК України у виді конфіскації майна, стороною захисту вирок суду першої інстанції не оскаржується.

При застосуванні положень ч.1 ст.70 КК України колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів дійшла висновку про те, що при існуючих обставинах вчинення кримінальних правопорушень, відсутності тяжких наслідків, даних про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має на утриманні трьох малолітніх дітей 2017, 2019 та 2022 року народження, яких на даний час утримує самостійно, оскільки батько її дітей - ОСОБА_17 проходить службу в ЗСУ за мобілізацією, виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 є можливим без ізоляції від суспільства, тобто можливо застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши останню від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, застосування положень ст.75 КК України буде достатнім для того, щоб засуджена в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення та мала можливість в період збройної агресії росії проти України, коли батько дітей мобілізований на військову службу та виконує свій конституційний обов`язок, виховувати та піклуватися про своїх малолітніх дітей.

На переконання колегії суддів апеляційного суду саме таке покарання буде сприяти досягненню мети покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

Виправлення засудженої є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого покарання в його особистості відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії (постанову Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року, справа № 725/5266/20, провадження № 51-5167км21).

Отже, враховуючи відношення обвинуваченої ОСОБА_8 до скоєного, яке вона щиро висловила під час апеляційного розгляду, її поведінку в зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що таке покарання буде достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання :

за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна;

за ч.3 ст.309 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чоти) роки 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладенні на неї обов`язки.

Встановити ОСОБА_8 іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки :

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді: