Справа № 523/3644/24
Номер провадження:1-кп/521/1347/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2024 року м.Одеса
В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебуває зазначене кримінальне провадження на стадії судового розгляду.
Адвокат ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , заявив клопотання про скасування арешту майна в частині користування, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 04.08.1012 року, а саме на автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.4X», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
Своє клопотання обгрунтовує тим, що слідчим суддею, як підставу для накладення арешту на автомобіль ОСОБА_9 зазначено можливу конфіскацію майна підзахисного через те, що ст.190 КК України передбачає такий вид додаткового покарання, як конфіскацію майна. Крім того, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_9 є багатодітним батьком, а даний автомобіль є єдиним транспортним засобом в його сім`ї. Через оголошений військовий стан в Україні, з метою ймовірної евакуації своєї родини для збереження їх життя та здоров`я до більш безпечного місця, позбавлений такої можливості через арешт автомобіля в частині користування. Крім того, даний автомобіль на теперішний час перебуває на відкритій ділянці спеціального автомайданчика, на нього негативно впливають погодні явища. Автомобіль є електрокаром, вже тривалий час (майже рік) не отримує відповідного обслуговування, що в свою чергу, негативно позначається на його технічному стані та з великою долею імовірності може призвести до втрати ним своїх якостей. Також зазначає, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_9 інкриміновано спричинення шкоди групою осіб на загальну суму 2203606 грн. та до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з заставою, що складає 1591612 грн. Заставу за ОСОБА_9 внесено, останнього звільнено з під варти. Також зазначає, що слідчим суддею не враховано активну громадянську позицію ОСОБА_9 , пов`язану з наданням та безпосереднім доставленням захисникам України необхідної допомоги, яку надає та особисто доставляє. Неможливість користування даним автомобілем значно обтяжує логістику доставлення ОСОБА_9 допомоги бійцям. Крім того, новою обставиною є збільшена в рази в останні місяці кількість ракетних обстрілів м.Одеси, чисельні руйнування об`єктів громадської та цивільної інфраструктури. У зв`язку з чим відсутня можливість збереження схоронності автомобілю на спеціальному майданчику. Жодних ознак, які б характеризували даний автомобіль, як речовий доказ, відповідно до ст.98 КПК України не має. Обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна та потреба в застосуванні цього заходу забезпечення відсутня, у зв`язку з вищевикладеним просить частково скасувати арешт.
Захисник ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити, зазначивши, що арешт накладено на єдиний автомобіль в сім`ї, що порушує права та законні інтереси обвинуваченого, який є багатодітним батьком, має три дитини, у зв`язку з арештом не має змоги вивезти дітей в більш безпечне місце. Крім того, є волонтером, має відзнаки. Електромобіль має мати необхідне технічне обслуговування та зберігання, повинен підзаряджтись, відсутність технічного обслуговування електромобіля може призвести до його пошкодження та обезцінення, що може вплинути на мету його арешту. Крім того ракетні атаки держави-агресора по м.Одеса можуть також призвести до втрати автомобіля, який зберігається на сецмайданчику МВС під відкритим небом. Можливість користування автомобілем також може надати змогу для підзарядки гаджетів обвинуваченого та його рідних у зв`язку з перебоями в електропостачанні, які мають місце на цей час, та електромобіль може бути єдиним джерелом електрики.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання, просив його задовольнити, зазначив, що без обслуговування автомобіль може бути втрачено.
Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти скасування арешту майна, зазначивши, що слідчим суддею на нього було накладено арешт, з можливістю відшкодування завданих збитків потерпілим.
Потерпіла ОСОБА_13 заперечувала проти задоволення клопотань, підтримала думку прокурора.
Захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримали клопотання захисника ОСОБА_12 , просив задовольнити.
Інші учасники процесу поклались на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суть клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно із ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Дія заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Так, при вирішенні питання про скасування арешту, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 року було задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.4X», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ключ від вказаного автомобіля. Арешт майна застосовано з метою забезпечення цивільного позову для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Під час розгляду клопотання судом враховується, що у зазначеному кримінальному провадженні вказане майно є речовим доказом та арешт майна застосовано з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення за цивільними позовами потерпілих.
При цьому судом також враховується, що власник майна має певні обмеження у зв`язку з арештом його майна.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Обмеження права власності може відбуватися виключно у відповідності вимог чинного законодавства.
Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Вирішуючи питання за клопотанням сторони захисту, суд приходить до висновку, що є слушними доводи сторони захисту стосовно тривалого перебування вищевказаного електромобілю на штрафмайданчику без належного технічного обслуговування, періодичного його зарядження, що може призвести до пошкодження автомобіля та втарти ним тієї цінності, яка може відповідати меті такого арешту, а саме відшкодування матеріальної шкоди потерпілим за цивільними позовами та завдати матеріальної шкоди власнику майна.
За тих обставин, які існують на час розгляду клопотання сторони захисту, а саме дія військового стану на території України, наявність небезпеки під час повітряних тривог, у тому числі у виді можливого пошкодження (знищення) майна, невжиття заходів технічного обслуговування електромобіля тривалий час понад один рік з серпня 2023 року, що у свою чергу може також привести до суттєвого пошкодження майна та вплинути на мету заходу забезпечення кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання адвоката, та надати власнику майна можливість зберігати його належним чином та вчиняти необхідні дії для перебування автомоібля у належному технічному стані.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ухвали слідчого судді про накладення арешту на автомобіль, крім автомобіля судом накладений арешт також і на ключі від нього. Захисник у своєму клопотанні ставить питання про скасування арешту в частині користування майном лише на автомобіль, хоча зі змісту клопотання вбачається, що однією з підстав скасування арешту зазначається можливість здійснити технічне ослуговування автомобіля, його підзарядку, що у свою чергу передбачає наявність ключів до нього та їх відсутність унеможливіть такі дії, зберігання. Тому суд вважає, що оскільки суд прийшов до висновку задоволення клопотання про часткове скасування арештау майна з автомобіля, також необхідним є скасування такого арешту і з ключів для належного збереження автомобіля, його зарядки, переміщення до станції технічного обслуговування та інше.
Задовольняючи клопотання в частині скасування арешту в частині користування автомобілем, суд звертає увагу, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження не завершений, потреба в арешті майнаі продовжує існувати, тому необхідним є залишення арешту вказаного майна в частині заборони розпорядження цим майном з метою забезпечення тих заходів кримінального провадженн, які були підставою для накладення арешту на майно, а саме забезпечення цивільних позовів у кримінальному провадженні. При цьому власника майна слід попередити про відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.
Відповідно до вимог ст. ст.123, 126 КПК України витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Таким чином враховуючи наведене та права власника майна суд приходить до висновку про безоплатну передачу автомобіля та ключів від нього його власнику для подальшого зберегання. Питання, які можуть виникнути у зв`язку із витратами за зберігання майна, підлягают вирішенню відповідно до вимог законодавства.
Керуючись ст. ст. 170-174, 372 КПК України, суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про часткове скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 04.08.2023 року, на автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.4X», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та ключ від вказаного автомобіля в частині заборони користування власнику майном.
Арешт вказаного майна в частині заборони розпорядження цим майном - залишити без змін.
Передати автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.4X», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та ключ від вказаного автомобіля його власнику ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на відповідальне зберігання.
Попередити власника майна про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, передбачене ст.388 КК України.
Виконання ухвали доручити прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1