Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кп/644/975/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

розглянувши в залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного кримінального провадження без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398 від 16.08.2024 за обвинувальним актом від 17.12.2024 відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Яреськи Шишацького району Полтавської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом, який проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у військовому званні «старший солдат», раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000398 від 16.08.2024 за обвинувальним актом від 17.12.2024 у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч ч. 1 ст. 309 КК України та додані до нього матеріали кримінального провадження.

Прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 в обвинувальному акті від 17.12.2024 заявлено клопотання про розгляд обвинувального акту від 17.12.2024 у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, відповідно до положень ч. 1 ст. 302 КПК України, враховуючи те, що під час досудового розслідування ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден на розгляд обвинувального акту за його відсутності, а також ознайомлений з обмеженнями права на апеляційне оскарження без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.с. 6, а.м.с. 108- 110, 115).

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 18.12.2024, справа № 644/11143/24 визначена на розгляд судді ОСОБА_1 (а.с. 20)

Відповідно до ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що в матеріалах справи зазначено місце вчинення кримінального правопорушення за адресою: Харківська область, Купянський район смт. Шевченкове, що відноситься до територіальної юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, з урахуванням розпорядження Голови Верховного Суду № 399/0/15-23 від 20.04.2023, відповідно до якого з 01.05.2023 змінено територіальну підсудність судових справ Шевченківського районного суду Харківської області Орджонікідзевському районному суду міста Харкова, тому суд дійшов висновку про належність справи до територіальної юрисдикції суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.12.2024 призначено проводити розгляд обвинувального акту без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження (а.с. 21).

З обвинувального акту судом установлено, що старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом ОСОБА_2 /обвинувачений), обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 86, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 11.09.2024 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, діючи з умислом, направленим на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини PVP, з метою подальшого особистого його вживання, без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний протиправний характер своїх дій та достовірно знаючи способи вживання наркотичних засобів, використовуючи всесвітню мережу Інтернет, а саме користуючись крос платформним месенджером «Telegram» в інтернет магазині «Солі Альфа Фен» замовив особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP загальною масою 1,3930 грама.

15.08.2024 в період часу з 18 год 20 хв до 18 год 43 хв під час огляду місця події за адресою: Харківська область, Купянський район смт. Шевченкове, вул. Харківський шлях біля будинку 32, у старшого солдаа ОСОБА_2 виявлено та вилучено 1(один) прозорий зіп пакунок з фіксатором, у середині якого знаходилась речовина кристалічного походження, білого кольору, яка зовні схожа на наркотичну, яка згідно з висновком експерта № СE-19/121-24/24194-НЗПРАП від 28.08.2024 є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, загальною масою у перерахунку на масу речовини становить: 1.3930 г.

Своїми умисними протиправними діями, старший солдат ОСОБА_2 всупереч Законів України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» та «Про обіг в Україні наркотичних засобів, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав та зберігав без мети збуту, особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено та знаходиться в незаконному обігу, згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (а.с. 1-6, а.м.с. 111-116 ).

Отже, зазначені вище дії ОСОБА_2 суд кваліфікує як кримінальний проступок, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту,

Суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК, з урахуванням положень цього параграфа (ч. 2, 3 ст. 381 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

В обвинувальному акті, прокурором заявлено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, відповідно до положень ч. 1 ст. 302 КПК України (а.с. 6, а.м.с. 116).

Відтак, вищевказані обставини, які встановлені органом досудового розслідування у формі дізнання, у відповідності до ч.2 ст.382 КПК України, судом не досліджувалися з огляду на те, що такі обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до його письмової заяви, яка складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого на підставі доручення від 17 грудня 2024 року № 005-270011985 (а.с. 9-11, а.м.с. 98, 99), на ім`я прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , повідомив, що винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398 від 16.08.2024 беззаперечно визнає (а.с. 9, а.м.с. 108), згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами (а.с. 9, а.м.с. 108), а також ознайомлений та обізнаний з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, надав згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, його згода є добровільною (а.с. 10-11, а.м.с. 109 -110). Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_4 , підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості обвинувачений, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та добровільність згоди ОСОБА_2 на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні за його відсутності (а.с. 11, а.м.с. 110).

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву обвинуваченого, складену в присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 , щодо визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, у зв`язку з чим, у суду відсутні підстави піддавати сумніву добровільність такої позиції обвинуваченого, тому з урахуванням клопотання прокурора, добровільності та щирості зазначеної вище позиції обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, визначеному ст. 381, 382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п. 40), Суд зазначав, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти Італії» від 30.11.2000 року та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24.09.2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі «Пуатрімоль проти Франції» від 23.11.1993 року, пункт 31).

Відтак, спрощене провадження щодо кримінального проступку, регламентоване главою 30 КПК України, не порушує прав сторін кримінального провадження, з врахуванням того, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження та їх позиція є добровільною.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Отже, враховуючи викладене вище, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження № 0000398 від 16.08.2024, оцінивши зібрані в ході досудового розслідування докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку та діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , має місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, є доведеною поза розумним сумнівом, знайшла своє підтвердження та доведена доказами, встановленими органом досудового розслідування, поза розумним сумнівом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2021 року у справі № 166/361/19, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було учинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати із співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (§ 86 рішення ЄСПЛ від 11 липня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», § 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року).

Отже, суд вважає, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.1 ст.309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, і він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене за ч.1 ст.309 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до обвинувального акту від 17.12.2024, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_2 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (а.м.с. 115).

Суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, зазначену у обвинувальному акті, оскільки упродовж досудового розслідування останній визнавав вину та в заяві до суду також зазначив про беззаперечне визнання винуватості у вчиненні кримінального проступку, що свідчить про належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та готовність нести кримінальну відповідальність, а також активно сприяв органам слідства з`ясовувати обставини вчинення кримінального правопорушення.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі № 457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_2 щиро покаявся, що вбачається із матеріалів кримінального провадження, адже доведеність винуватості ґрунтується, зокрема й на зізнавальних показаннях обвинуваченого, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини (а.м.с. 13, 100-102).

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Отже, суд, враховуючи вище викладені правові висновки, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до обвинувального акту від 17.12.2024 року, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_2 не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_2 встановлено, що він раніше не судимий, не одружений, на утриманні нікого не має (а.м.с. 111), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується довідкою № 2130 від 06.12.2024 (а.м.с. 63). З 21.07.2024 проходить військову службу за призовом на посаді старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 (а.м.с. 65). З 07.10.2024 наказом командира № НОМЕР_2 обвинуваченого ОСОБА_2 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження в/ч НОМЕР_1 № 286 (а.м.с. 66, 80). Згідно з службовою характеристикою в/ч НОМЕР_1 від 24.10.2024 ОСОБА_2 зарекомендував себе негативно, недбало ставиться до вивчення військової справи та виконання своїх службових обов`язків, не завжди правильно використовує їх у повсякденній службовій діяльності. По характеру запальний, не стриманий, мало ініціативний, має антисоціальні настрої, авторитетом серед товаришів не користується (а.м.с. 67).

Призначаючи покарання за скоєне, суд керується нормами ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу, в межах санкції ч.1 ст.309 КК України.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13.08.2020 року у справі №716/1224/19, відповідно до якого, виходячи з указаної в ст. 50 КК України мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Покарання повинно відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також відповідає принципу верховенства права. Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Санкцією частини першої статті 309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

Суд враховує обмеження, визначені у ч. 2 ст. 57 КК України, зокрема, що покарання у виді виправних робіт не застосовуються до військовослужбовців.

Обмеження визначені ч. 3 ст. 61 КК України судом не встановлено, зокрема ОСОБА_2 проходить військову службу за призовом на посаді старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 (а.м.с. 65), що не є строковою (базовою) службою, у розумінні ч. 6 ст. 2, 10-1 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» № 2232-XII від 25 березня 1992 року

зі змінами, внесеними згідно із Законом № 3633-IX від 11.04.2024.

Суд вважає, встановлення пробаційного нагляду з покладанням обов`язків визначених ст. 59-1 КК України на обвинуваченого не відповідатиме нинішнім умовам його життя, з урахуванням проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 , необхідністю мобільного переміщення в/ч НОМЕР_1 чи її окремих підрозділів по території країни в умовах військового стану, який діє згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введений на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року до 05 години 30 хвилин 08.02.2025 року (Указом президента України № 4024-ІХ від 29.10.2024 року), тобто триває і нині.

Судом не встановлено підстав для застосування ст. 75 КК України.

Беручи до уваги викладене вище, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність судимості, місце постійного проживання, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, зокрема: визначені у характеристиці в/ч НОМЕР_1 (а.м.с. 67), факт самовільного залишення в/ч НОМЕР_1 обвинуваченим (а.м.с. 80), а також залишення ОСОБА_2 на усіх видах забезпечення в/ч НОМЕР_1 , суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання межах установленої санкції ч.1 ст.309 КК України, у виді штрафу.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання як штрафу є справедливим, співмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Підстави застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні.

Розмір пропонованої винагороду викривачу відсутній.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у межах цього кримінального провадження, внесеному до ЄРДР за № 0000398 від 16.08.2024 не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його застосування.

Витрати на проведення експертизи № СЕ-19/121-24/24194-НЗПРАП від 28.08.2024, що проводилась Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, у розмірі 2271,84 грн, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, стягує з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь держави.

Питання речових доказів підлягає виренню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст.369, ст. 370, 373-374, 381-382, 394, 395 КПК України, на підставі ч.1 ст.309 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одну) гривню 84 копійки витрати за проведення Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром судової експертизи № СЕ-19/121-24/24194-НЗПРАП від 28.08.2024 (код доходів 24060300, отримувач платежу ГУК Харків обл./МТГ, Харків/24060300, п/рахунок UA0020649, код отримувача ().

Речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000398 від 16.08.2024:

-1(один) зіп-пакунок з кристалічною речовиною, світлого кольору, яка містить у собі особливо небезпечний психотропний засіб PVP. Маса PVP в перерахунку на масу речовини, становить: 1,3930 г., яку передано на зберігання в УЛМТЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 40 (квитанція № 1931) - знищити.

-ТТН №3268, що знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів ВПД № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, Куп`янський район, смт Шевченкове, вул. Центральна, буд. 31 (талон квитанція - №с306) знищити.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (ч.1 ст. 394 України).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя ОСОБА_1