Провадження №1-кс/359/2520/2024
УХВАЛА

20 грудня 2024 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_2 на дії командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягають в безпідставному утриманні особи під вартою,

встановив:

20 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернулась з вказаною скаргою та просить зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України негайно звільнити ОСОБА_3 з військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчим суддею є суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому ст.247 цього Кодексу, голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.3 КПК України сторони кримінального провадження з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Згідно з ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься диспозитивність.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України вказаний принцип полягає у тому, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені до його повноваження цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно з ч.2 ст.206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Як вбачається з диспозиції норми, передбаченої п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді відноситься здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб виключно у кримінальному провадженні. Очевидно, що ні ОСОБА_3 , ні командир військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не є сторонами кримінального провадження в розумінні п.19 ч.1 ст.3 КПК України. Зокрема, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є місцем несення військової служби, а не тримання осіб під вартою. Ці обставини свідчать про те, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_3 та командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, не регулюються КПК України, зокрема ст.206 КПК України. Тому у слідчого судді відсутні повноваження на звільнення ОСОБА_3 з військової частини НОМЕР_1 . Відкриття провадження за поданою ОСОБА_2 скаргою призведе до очевидного перевищення слідчим суддею повноважень, визначених кримінальним процесуальним законодавством. Вказані дії будуть свідчити про порушення права на справедливий суд, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на це слідчий суддя висновує про те, що з метою забезпечення процесуальної законності належить відмовити ОСОБА_2 у відкритті провадження за поданою нею скаргою.

Керуючись ч.4 ст.304, ст.372 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на дії командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягають в безпідставному утриманні особи під вартою.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1