ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/4914/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/444/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.09.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, працюючого слюсарем в Управлінні освіти, молоді та спорту Лозівської міської ради Харківської області, невійськовозобов`язаного, особи з інвалідністю 3 групи, який має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 14.11.2023 вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, із конфіскацією майна.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано покарання, що призначене вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2023, з врахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, у виді 6 місяців позбавлення волі, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 26.09.2024, тобто з дня фактичного затримання.

Згідно з ч.7 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбутого покарання, строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 26.06.2024 по 25.09.2024 включно, з розрахунку 3 дні цілодобового домашнього арешту за 1 день позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів та скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.05.2024.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових товарознавчих експертиз №CE-19/121-24/14744-ТВ від 05.06.2024 та №CE-19/121-24/14/43-1В від 30.05.2024 в загальній сумі 4165,04 грн.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 18.05.2024, у невстановлений в ході судового розгляду час, але не пізніше 10-19 год., ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення речей ОСОБА_10 з його приватного будинку, прийшов до домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_3 , яке на праві приватної власності належить потерпілому ОСОБА_10 , та підійшовши до не зачиненої на запираючи пристрої хвіртки, відчинив її та зайшов до подвір`я, тим самим проник на його територію.

Далі, ОСОБА_7 підійшовши до закритих але не зачинених на запираючи пристрої дверей будинку, відчинив їх та зайшов у будинок, тим самим проник до нього без будь-якого дозволу, де побачив ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є особою похилого віку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, введено воєнний стан на всій території Україні та у подальшому продовжено його дію, завдав два удару рукою в область голови ОСОБА_11 , чим спричинив фізичний біль останньому та у такий спосіб подолав будь-яку можливість перешкоджати його подальшим діям.

Подолавши опір ОСОБА_11 до супротиву, шляхом застосував насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, ОСОБА_7 , зайшов до кімнати будинку за вищевказаною адресою, в якій знаходились речі потерпілого ОСОБА_10 , звідки відкрито викрав 6 флаконів туалетної води, a саме: EXCITE; CHANEL PARIS PLATINUM; DOLLAR EAU DE COLOGNE; AVON FULLSPEED; ROYAL BREND BLIES OLD GOLD; CORSAIR EAU DE COLOGNE FORMAN; флакон туалетної води запакованої «ELL PASSO FORMAN» об`ємом 90 мл., піджак чоловічий темно-синього кольору (Palmiro Rossi) вартістю 750 грн., спортивну кофту синього кольору з надписом (SIDECARCROSS) вартістю 167 грн. та 4 банки спагеті швидкого приготування, «BOLOGNESE».

З місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 917 грн.

На зазначений вирок суду першої інстанції захисником ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбуте покарання, призначене вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2023 року, з урахуванням положень ст. 72 КК України, у виді 1 місяця позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_11 підтверджується лише показаннями свідків, які отримані ними від ОСОБА_11 . Також захисник зазначає, що свідки мають упереджене ставлення до обвинуваченого, а тому їх показання не треба брати до уваги.

Крім того, апелянт зазначає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.4 ст. 186 КК України є недоведеним, оскільки ні сторона обвинувачення під час судового розгляду справи, ні суд в своєму обвинувальному вироку, не надали тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про вину обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення у повній мірі.

Захисник також зазначає, що свідок ОСОБА_11 пояснив в суді першої інстанції, що до будинку увійшли двоє чоловік та він у цей час сидів на кухні на табуретці, хоча по камерам спостереження, показаннях свідків та обвинуваченого, зайшов лише ОСОБА_7 та за словами обвинуваченого, ОСОБА_11 у той час лежав у ліжку. Сам потерпілий ОСОБА_10 не повірив спочатку батьку, бо вважав, що він привертає увагу, що, на думку апелянт, вказує на те, що показання свідка ОСОБА_11 є неправдивими та не повинні братися до уваги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Надаючи оцінку такому твердженню обвинуваченого колегія суддів виходить із правової позиції, висловленій в постанові Верховного суду від 10.09.2020 року у справі № 555/2067/18.

Зокрема, колегія суддів виходить із того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, що у даному провадженні було дотримано.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину за ч.4 ст.186 КК України згідно пред`явленого обвинувачення та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні грабежу, а саме у викраденні чужого майна, вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції надав показання про те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом батьком, який внаслідок свого віку та стану здоров`я погано пересувається, потребує догляду. 18.05.2024 вранці він зі своїм тестем ОСОБА_12 поїхав на кладовище, повернувшись з якого приблизно о 10-00 год., ОСОБА_12 пішов до будинку, а він залишився біля авто, поки він діставав речі з автомобіля до нього повернувся ОСОБА_12 та повідомив, що його батько ОСОБА_11 сказав, що його побив ОСОБА_14 , після чого він пішов до батька, який перебував у своїй кімнаті та спитав, що сталося, на що останній йому повідомив, що до його кімнати зайшов ОСОБА_7 та побив його. Його батько повідомив йому, що ОСОБА_7 наніс йому два чи три удари кулаком в обличчя в область вуха і було видно, що в батька червоне вухо та опухлість на обличчі зліва. Також батько сказав, що бачив як ОСОБА_7 вийшов з будинку з якоюсь коробкою. Після чого він пішов по кімнатах подивитись що саме міг забрати ОСОБА_7 та зайшовши до себе у спальню помітив, що на тумбочці біля його ліжка відсутні парфуми і відкрита шафа з речами. З тумбочки зникло приблизно 8 флаконів з парфумами, а з шафи зникла спортивна кофта та піджак, також він виявив, що з кухні зникло 8 банок вермішелі швидкого приготування «Мівіна» в банках, які були запаковані в коробку. В його будинку встановлена камера відеоспостереження на вході і він вирішив передивитись відео з камери у поле зору якої потрапляє вхід у двір, парковка біля двору та вулиця. На відео він побачив, як о 9-15 год. до двору підійшов ОСОБА_7 та ще якийсь чоловік, ОСОБА_7 покликав його з вулиці після чого відкрив хвіртку та зайшов у двір, чоловік, що був разом з ним залишився чекати його біля двору та через деякий час пішов. ОСОБА_7 пробув у будинку хвилин 15, після чого вийшов з дому з повним рюкзаком та упаковкою ОСОБА_15 під рукою. Камери відеоспостереження в будинку відсутні. Після перегляду відео з камери він зателефонував до поліції та повідом про злочин.

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаним в суді першої інстанції, пояснив, що до будинку зайшли два чоловіки, один з них ОСОБА_7 . У цей час він сидів на кухні на табуретці і ОСОБА_7 запитав у нього де його син ОСОБА_10 , на що він повідомив, що його немає вдома, після чого ОСОБА_7 нічого не пояснивши «зацідив» - вдарив його кулаком два рази у вухо, яке тривалий час було синім, та пішов ходити по кімнатах, коли ОСОБА_7 йшов з будинку то забрав коробку з «Мівіною», що ще з будинку забрав ОСОБА_7 він не бачив. Зазначив, що йому 77 років, він має незадовільний стан здоров`я та пересувається за допомогою милиці, слідчі дії з ним проводились і він все розказував та показував слідчому як було.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснив, що 18.05.2024 вранці він прийшов до домоволодіння свого зятя ОСОБА_10 і вони разом на авто останнього поїхали на кладовище поприбирати. Приблизно через годину повернувшись додому до ОСОБА_10 він пішов в будинок, а останній затримався біля авто. Зайшовши до будинку він побачив, що батько його зятя ОСОБА_11 відчинив двері зі своєї кімнати та повідомив йому, що його побив ОСОБА_16 . На запитання як це сталося, ОСОБА_11 повідомив йому, що до будинку зайшов ОСОБА_7 та запитав у нього де його син, а коли він відповів, що його немає вдарив його два рази по обличчю, після чого ходив по кімнатах кликав його сина. У ОСОБА_11 з лівої сторони було «опухше» обличчя. Він вийшов з будинку та повідомив про це ОСОБА_10 , на що останній спочатку не повірив та сказав, що цього не може бути і таким чином тато привертає до себе увагу. Він запропонував ОСОБА_10 подивитись відео з камери відеоспостереження, яка розташована у нього у дворі. Під час перегляду відео вони побачили, що біля двору сидів чоловік, а ОСОБА_7 зайшов у двір та його не було деякий час, чоловік, що чекав його біля двору щось крикнув та пішов, через деякий час з двору вийшов ОСОБА_7 з якимись речами в руках. Після чого ОСОБА_10 зателефонував до поліції.

Судом першої інстанції також був допитаний свідок ОСОБА_13 , який пояснив, що вранці 18.05.2024 до нього в гості прийшов ОСОБА_7 з яким вони спілкувались та випили на двох банку слабоалкогольного напою «Шейк», після чого ОСОБА_7 запропонував йому піти до магазину, щоб ще випити пива, дорогою до магазину вони проходили повз домоволодіння ОСОБА_10 та ОСОБА_7 сказав йому, що це будинок його друга і йому необхідно до нього зайти за мастилом для автомобіля. ОСОБА_7 зайшов у двір до ОСОБА_10 та кликав його, а він залишився чекати його біля двору, однак не дочекавшись хвилин через 5 пішов додому. У другій половині дня він пішов по воду до магазину та зустрів ОСОБА_10 , який повідомив йому, що ОСОБА_7 вкрав в нього туалетну воду, ще щось та вдарив його батька ОСОБА_11 . Через деякий час приїхали працівники поліції яким він надавав свідчення. Коли ОСОБА_7 вийшов з будинку ОСОБА_10 йому не відомо оскільки він пішов додому, також зазначив, що не був свідком подій які відбувалися в будинку, оскільки ні в будинок ні у двір не заходив, все що там відбувалося йому відомо тільки зі слів. В цей же день близько 16-00 год. до нього приходив ОСОБА_7 та говорив, що вчинив погано, однак він йому повідомив, що знає що сталось, оскільки його вже опитували працівники поліції.

Доводи захисника про те, що вищезазначені показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є неправдивим, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки згідно відомостей цього судового провадження, свідки попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що останні мали намір обмовити обвинуваченого чи не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в тому числі, щодо перебування ОСОБА_7 в будинку потерпілого та те, що у ОСОБА_11 була опухлість на обличчі зліва. Зазначені показання свідків також відповідають показанням потерпілого ОСОБА_10 .

При цьому, свідок ОСОБА_11 повідомив в суді першої інстанції, що обвинувачений ОСОБА_7 запитав у нього де зараз його син, після чого наніс йому по голові два удари кулаком та почав ходити по кімнатах, де знайшов і забрав певні речі.

Ці показання свідка ОСОБА_11 повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , яким ОСОБА_11 безпосередньо повідомив після вчиненого стосовно нього злочину обставини, які суттєво не суперечить показанням, що надані свідком в суді першої інстанції.

Крім того, вищезазначені свідки у цьому кримінальному провадженні також були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань, а також обвинувачений та його захисник не надали суду апеляційної інстанції доказів, що ці свідки надавали завідомо неправдиві показання чи вони мають намір обмовити обвинуваченого.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості також задавати потерпілому та свідкам запитання, у тому числі, з метою підтвердження версії щодо таємного викрадення обвинуваченим ОСОБА_7 з будинки потерпілого ОСОБА_10 .

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

Колегія суддів також зазначає, що потерпілий та свідки, що зазначені вище, ретельно допитувалися в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненими ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.4 ст.186 КК України, попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів зазначені вище показання потерпілого та свідків.

Судом першої інстанції також співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у:

- витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.05.2024, згідно якого було зареєстровано кримінальне провадження №0000553 за заявою ОСОБА_10 за фактом відкритого викрадення його майна 18.05.2024, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого;

- заяві ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 18.05.2024;

- заяві ОСОБА_10 про надання добровільної згоди на проведення працівниками поліції слідчих дій на території його домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколі огляду місця події від 18.05.2024 з фототаблицею до нього, а саме будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого були оглянуті кімнати будинку, звідки були викрадені речі потерпілого;

- заяві ОСОБА_11 за фактом нанесення йому, під час відкритого заволодіння майна ОСОБА_10 , двох ударів кулаком в область голови та спричинення фізичного болю;

- заяві ОСОБА_17 про добровільну видачу працівникам поліції речей потерпілого ОСОБА_10 ;

- протоколі огляду місця події від 18.05.2024 з фототаблицею до нього, а саме відкритої ділянки місцевості, а саме біля під`їзду №2, б. АДРЕСА_4 , де ОСОБА_17 , добровільно видала: спортивну кофту синього кольору з жовтим капюшон всередині, темно-синій чоловічій піджак, чотири банки спагеті швидкого приготування, шість флаконів чоловічих парфумів розпакованих марки EXCITE; CHANEL PARIS PLATINUM; DOLLAR EAU DE COLOGNE; AVON FULLSPEED; ROYAL BREND BLIES OLD GOLD; CORSAIR EAU DE COLOGNE FORMAN, один чоловічій парфум запакований марки ELL PASSO FORMAN» об`ємом 90 мл., які їй 18.05.2024 о 14-00 год., без будь-яких пояснень, приніс колишній співмешканець ОСОБА_7 ;

- протоколі огляду відеозапису від 22.05.2024, згідно якого слідчим СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_18 , без участі понятих та інших осіб, був оглянутий відеодиск з камер спостереження, за адресою: АДРЕСА_3 , наданий потерпілим ОСОБА_10 , при перегляді якого встановлено, що 18.05.2024 о 10:19:20 (гараж та домоволодіння), за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться особа ззовні схожа на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_19 . Після чого, 18.05.2024 о 10:20:20, ОСОБА_7 знаходиться на території подвір`я, а ОСОБА_20 на вулиці біля подвір`я і чекає на останнього. Далі, 18.05.2024 о 10:34:10 ОСОБА_7 вийшов з подвір`я за вищевказаною адресою та у руках якого знаходилися упаковки із лапшою швидкого приготування;

- відтвореним та переглянутим в ході судового розгляду відеодиском із відеозаписом з камер відеоспостереження, за адресою: АДРЕСА_3 , на якому зафіксовано біля подвір`я ОСОБА_7 та ОСОБА_21 , пересування ОСОБА_7 по території вказаного домоволодіння, якого біля подвір`я очікував ОСОБА_20 ; ОСОБА_7 , який залишаючи домоволодіння ОСОБА_10 на плечі мав наповнений рюкзак, а у руках знаходилася упаковки із лапшою швидкого приготування;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 24.06.2024 з відеодиском до нього, за участю потерпілого ОСОБА_10 , під час проведення якого потерпілий добровільно показав та розповів де, як та при яких обставинах ОСОБА_7 було вчинено відкрите викрадення його майна, поєднане з насильством застосованого до його батька ОСОБА_11 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 25.06.2024 з відеодиском до нього, за участю свідка ОСОБА_13 , під час проведення якого свідок добровільно показав та розповів де, як та при яких обставинах ОСОБА_7 зайшов додому до його сестри, де він перебував, після чого вони розпили пляшку пива, а потім ОСОБА_7 запропонував піти до магазину випити пива, а проходячи повз домоволодіння ОСОБА_10 , ОСОБА_7 зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_10 , а він не дочекавшись повернення ОСОБА_7 пішов;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 13.08.2024 з відеодиском до нього, за участю свідка ОСОБА_11 , за участю ОСОБА_12 , під час проведення якого свідок добровільно показав та розповів де, як та при яких обставинах ОСОБА_7 наніс йому два удари в область голови і завдавши фізичного болю;

- висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-24/14743-ТВ від 30.05.2024, згідно якого ринкова вартість наданого на дослідження чоловічого піджаку, темно-синього кольору, з написом на бирці Palmiro Rossi, модель 6009, розміром 62, без пошкоджень, придбаного в 2022 році, на момент скоєння кримінального правопорушення, саме станом на 18.05.2024, при умовах зазначених в дослідницькій частині становить 750 грн.;

- висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-24/14744-ТВ від 05.06.2024, згідно якого ринкова вартість спортивної трикотажної кофти синього кольору з написом на спинці «SIDECARCROSS», станом на 18.05.2024, за умов, зазначених в дослідницькій, частині, становить 167 грн.;

- висновках судово-товарознавчих експертиз: №СЕ-19/121-24/14747-ТВ від 03.06.2024 туалетної води: EXCITE; CHANEL PARIS PLATINUM; DOLLAR EAU DE COLOGNE; AVON FULLSPEED; ROYAL BREND BLIES OLD GOLD; CORSAIR EAU DE COLOGNE FORMAN з повідомленнями про неможливість проведення судово-товарознавчої експертизи у зв`язку з розпакованим станом та знаходженням в користуванні (мають цінність лише для користувача) і таким чином не мають ринкової вартості; №СЕ-19/121-24/14746-ТВ від 30.05.2024 флакону туалетної води запакованої «ELL PASSO FORMAN» об`ємом 90 мл., з повідомленнями про неможливість проведення судово-товарознавчої експертизи у зв`язку з закінченням терміну придатності об`єкта дослідження; №СЕ-19/121-24/14742-ТВ від 11.06.2024 чотирьох банок спагеті швидкого приготування «BOLOGNESE» з повідомленнями про неможливість проведення судово-товарознавчої експертизи у зв`язку з відсутністю на момент оцінки (під час дії воєнного стану) цінової пропозиції вартості на ринку продажу подібного майна.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції також були дослідженні речові докази у справі, а саме: шість флаконів туалетної води: EXCITE; CHANEL PARIS PLATINUM; DOLLAR EAU DE COLOGNE; AVON FULLSPEED; ROYAL BREND BLIES OLD GOLD; CORSAIR EAU DE COLOGNE FORMAN; один флакон туалетної води запакованої «ELL PASSO FORMAN» об`ємом 90 мл; чоловічий піджак темно-синього кольору (Palmiro Rossi); спортивна кофта темно-синього кольору з надписом (SIDECARCROSS) та чотири банки спагеті швидкого приготування «BOLOGNESE»; DVD-R диск з відеозаписами з камери відеоспостереження розташованої за адресою: Харківська область, м.Лозова, вул.Ковальська, буд.16.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, оскільки у вироку суду першої інстанції в повній відповідності до вимог ч. 3 ст.374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_22 .

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту щодо невірної правової кваліфікації дій ОСОБА_7 , які захисник зазначив в поданій апеляційній скарзі, а також під час апеляційного розгляду, з наступних підстав.

Так, чинний КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж, відповідно до ст. 186 зазначеного Кодексу - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

В свою чергу, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Крадіжка визнається закінченим злочином з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо). Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна, місця, з якого воно було вилучено, та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.

Дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж (постанова Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 27 серпня 2019 року справа № 520/16742/16-к провадження № 51-9589км18).

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 незаконно зайшов до домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 , де його побачив батько потерпілого ОСОБА_11 , якому в подальшому завдав два удару рукою в область голови, чим спричинив фізичний біль останньому та у такий спосіб подолав будь-яку можливість перешкоджати його подальшим діям. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи викритим, але подавивши волю ОСОБА_11 чинити опір обвинуваченому, не припинив свої дії та продовжив їх, заволодівши майном потерпілого ОСОБА_10 .

З огляду на викладене та враховуючи конкретні обставини суспільно небезпечного діяння, а саме способу вилучення ОСОБА_7 майна, спрямованість його умислу та інші докази, досліджені під час судового розгляду і оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, є правильними.

Крім того, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо критичної оцінки доводів захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що останній не спричиняв тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , оскільки така версія стороною захисту спростовується заявою і вищезазначеними показаннями ОСОБА_11 , показаннями потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні в суді першої інстанції, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 під час слідчого експерименту за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, потерпілий ОСОБА_10 і свідок ОСОБА_11 , який є особою похилого віку, є сторонніми особою по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_7 , ворожнечі та неприязні до подій між ними не існувало, а тому у суду відсутні підстав оговорювати обвинуваченого у них не було. Цих обставин не надано стороною захисту і під час судового розгляду.

Колегія суддів також критично ставиться до доводів сторони захисту про те, що органом досудового розслідування та судом першої інстанції невірно встановлено кваліфікуючу ознаку вчиненого злочину за ч.4 ст.186 КК України, як грабіж, поєднаний із вчиненням насильства, яке не є небезпечним для життя, оскільки під час судового розгляду було достеменно встановлено, що обвинувачений завдав два удари рукою в область голови ОСОБА_11 , чим спричинив фізичний біль останньому та у такий спосіб подолав будь-яку можливість перешкоджати його подальшим діям.

Натомість, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості у цьому кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_11 спочатку внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.4 ст.185 КК України, після чого було проведено ряд слідчих дій (арк.8-11 т.1).

При цьому, з матеріалів цього кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 особисто подавав до СВ Лозівського РВП заяву за фактом нанесення йому, під час відкритого заволодіння майна ОСОБА_10 , двох ударів кулаком в область голови та спричинення фізичного болю, яка прийнята слідчим ОСОБА_23 (арк.82 т.1).

26.06.2024 повідомлено про підозру ОСОБА_7 у кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України (арк.10-11 т.1).

Згідно зі ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, тобто у цьому конкретному випадку ОСОБА_11 набув статусу потерпілого автоматично з моменту подання ним заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення.

Крім того, згідно усталеної практики Верховного Суду (висновком Великої палати Верховного суду, викладеної в постанові від 16 січня 2019 року), поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння).

Під час допиту в суді першої інстанції ОСОБА_11 підтвердив обставини вчиненого злочину, а за результатами дослідження доказів судом встановлено, що саме до ОСОБА_11 , особи похилого віку (77 років), було застосоване насильство у вигляді нанесення кулаком двох ударів в область голови, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого для подальшого безперешкодного вчинення злочину викрадення речей ОСОБА_10 , подолавши будь-яку можливість перешкоджати подальшим діям обвинуваченого.

За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні органом досудового розслідування та судом першої інстанції в діях ОСОБА_7 вірно встановлено кваліфікуючи ознаку злочину за ч.4 ст.186 КК України, як вчинення злочину із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої вірно кваліфікував за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

З огляду на викладене, версія та доводи сторони захисту про незгоду з оскаржуваним вироком в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України, щодо суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження його вини у інкримінованому йому злочині, а також наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на переконання колегії судді, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, оскільки стороною захисту не надано суду відповідних доказів.

Колегія суддів розцінює не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, як обраний засіб захисту від пред`явленого обвинувачення і бажання уникнути відповідальності за скоєне.

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Судом першої інстанції також повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи зміни оскаржуваного вироку в частині кваліфікації дій обвинуваченого, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 .

Таким чином, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з проникненням у житло, в умовах воєнного стану..

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування чи зміни судового рішення при перевірці цього кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину та обставини його вчинення, характер дій обвинуваченого, обстановку та спосіб вчинення злочину, наявність декількох обставин, що обтяжують покарання, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, відомості про особу обвинуваченого.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, та відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2023 за ч.1 ст.185 КК України, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, невійськовозобов`язаний, є особою з інвалідністю 3 групи, за місцем реєстрації характеризується формально позитивно.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі органічного розладу особистості; відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними; у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; на теперішній час, ОСОБА_7 , відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Судом першої інстанції вірно враховано, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2023 за ч.1 ст.185 КК України, але ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши тяжкий злочин проти власності, передбачений ч.4 ст.186 КК України.

Тобто, системний характер вчинення ним умисних злочинів, в тому числі проти власності, та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 , а тому колегія суддів критично відноситься до доводів апелянта про те, що обвинувачений має намір стати на шлях виправлення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

За таких обставин, апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 про необґрунтовану суворість призначеного ОСОБА_7 покарання як за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, так і за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 7 сім років 6 місяців, на думку колегії суддів, - є безпідставними, оскільки судом першої інстанції належно враховані фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність декількох обставин, що обтяжують покарання, якими належним чином обґрунтовані вид та розмір призначеного покарання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції призначив обвинуваченому, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, покарання в мінімальних межах санкцій ч.4 ст. 186 КК України, а також приєднав лише 6 місяців за попереднім вироком, на підставі ст. 72 КК України, з урахуванням положень ст.72 КК України, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, за наслідками апеляційного розгляду стороною захисту не доведено наявність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді :