ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/76/25
Провадження № 1-в/210/51/25
У Х В А Л А

іменем України

03 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг подання начальника державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_3 про приведення покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ :

06 січня 2025 року начальник державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням про приведення покарання засудженому ОСОБА_4 , у відповідність до чинного законодавства.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви. Поза межами судового засідання від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_5 надійшла заява, в якій останній просив суд проводити розгляд справи без його участі.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Прокурор щодо задоволення подання начальника державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_3 про приведення покарання засудженому ОСОБА_4 в частині вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2019 року та Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року, не заперечував.

Дослідивши матеріали подання суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів особової справи та встановлено під час судового розгляду, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 року справа №183/280/18 ОСОБА_4 визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців та покладено на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2019 року справа № 183/6871/18 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання, за ч.1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 року ОСОБА_4 визначити покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі. За ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.2 ст. 307 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією на користь держави всього майна, яке є його власністю; за ч.2 ст. 309 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді 6 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією на користь держави всього майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 року і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді 6 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією на користь держави всього майна, яке є його власністю.

Згідно зазначеного вироку встановлено, що 05.10.2017 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1941,20 грн., його дії кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), 30.10.2017 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 796,36 грн., 02.01.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 981,86 грн., 31.01.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 655,75 грн., 02.02.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1643,00 грн., 02.02.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4855,40 грн., 02.02.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 533,00 грн., 05.02.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1747,08 грн., 13.07.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 646,95 грн., його дії кваліфіковано за ч.2 ,3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше сховище.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року справа № 183/6267/17 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворо покарання за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року покарання 6 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією на користь держави всього майна, яке є в його власності.

Згідно зазначеного вироку встановлено, що 11.09.2017 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1502,20 грн., його дії кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року справа № 183/6267/17.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та ст. 190 КК України встановлено кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2017 році та у 2018 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 160 грн. 00 коп. у 2017 році та 176 грн. 20 коп. у 2018 році. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 160 грн. 00 коп. та 176 грн. 20 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, викрадення чужого майна вартістю до 1600,00 грн. в 2017 році та 1762,00 грн. у 2018 році на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_4 діяння, кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне заволодіння чужим майном шляхом обману чи викрадення майна шляхом крадіжки, вартістю понад 1600,00 грн. у 2017 році та 1762,00 грн. у 2018 році - за ч.1 ст. 185 КК України (крадіжка) або ч.1 ст. 190 КК України (шахрайство), а за наявністю кваліфікуючих ознак - за відповідною частиною статті 185 чи 190 КК України.

Відповідно до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2019 року справа № 183/6871/18, 30.10.2017 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 796,36 грн., 02.01.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 981,86 грн., 31.01.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 655,75 грн., 02.02.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1643,00 грн., 02.02.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 533,00 грн., 05.02.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1747,08 грн., 13.07.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 646,95 грн., що не перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, тому наявні підстави для звільнення від відбування покарання за вказаним вироком відповідно до вимог ч.2 ст. 74 КК України. Натомість, відповідно до вказаного вироку 05.10.2017 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1941,20 грн., 02.02.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4855,40 грн., 05.02.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1747,08 грн., що перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку.

Відповідно до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року справа № 183/6267/17, 11.09.2017 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1502,20 грн., що не перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, тому наявні підстави для звільнення від відбування покарання за вказаним вироком відповідно до вимог ч.2 ст. 74 КК України.

Відповідно до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 року справа №183/280/18 ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та відповідно до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2019 року справа № 183/6871/18 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України, проте ст. ст. 309, 307 КК України не підпадає під декриміналізації відповідно до вимог Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Подання начальника державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_3 про приведення покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року справа № 183/6267/17, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2019 року справа № 183/6871/18 привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року

Вважати засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до покарання призначеного йому за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2019 року справа № 183/6871/18, за ч.1 ст. 185 КК України за епізодом від 05.10.2017 року, у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 року ОСОБА_4 визначити покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі.

-за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами від 02.02.2018 року, 05.02.2018 року, у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 307 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією на користь держави всього майна, яке є його власністю;

-за ч.2 ст. 309 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді 6 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією на користь держави всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 року і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді 6 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією на користь держави всього майна, яке є його власністю.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1