Справа № 461/912/24
Провадження № 1-кс/461/1931/25
УХВАЛА

31.03.2025 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про призначення (проведення) додаткової експертизи,

в с т а н о в и в :

ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 29.01.2024 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Заявник адвокат ОСОБА_3 являється захисником підозрюваної ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні.

Захисник звернувся до слідчого судді з даним клопотанням, згідно якого просить призначити у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 29.01.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України додаткову комісійну судово-медичну експертизу з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 із врахуванням висновку токсикологічної експертизи №321/2024-т від 06.02.2024 року, проведення якої доручити експертам КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», за адресою м.Львів вул.Пекарська,61.

На вирішення експертам поставити наступне запитання:

1) Чи перебувала ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння станом на 29.01.2024 року, виходячи з матеріалів кримінального провадження та медичних документів?

2)Який проміжок часу необхідний для виведення алкоголю з крові та сечі людини?

3) Чи достатньо 24 години для виведення алкоголю з крові та сечі людини?

Обґрунтовуючи подане клопотання, захисник вказує наступне.

24.03.2025 року, в порядку ст.290 КПК України, стороні захисту було надано для ознайомлення письмові матеріали кримінального провадження в трьох томах. В ході ознайомлення встановлено однобічність, необ`єктивність та упередженість досудового слідства в цілому, а також ряд порушень кримінального процесуального законодавства.

Так, було встановлено, що у відповідних матеріалах наявний висновок токсикологічної експертизи №321/2024-т від 06.02.2024 року, об`єктом дослідження якого була кров і сечі ОСОБА_4 . У відповідності до висновку, при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі ОСОБА_4 не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів, тобто ОСОБА_4 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до висновку експерта (комісійної судово-медичної експертизи) №99 від 29.05.2024 року проведеного експертами Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи: «...Враховуючи відсутність результату аналізу крові на визначення рівня етанолу за 29.01.2024 р. у комісії немає об`єктивних судово-медичних даних, які б давали можливість у категоричній формі стверджувати про те чи перебувала ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем в момент ДТП.»

У описовій частині даного висновку комісійної експертизи зазначено, що для «проведення комісійної судово-медичної експертизи представлено: завірену копію матеріалів кримінального провадження №0000110 та медичну картку стаціонарного хворого №1358/106 та медичну карту амбулаторного хворого з КП «ЦМЛ ЧМР». Однак, в дослідницькій частині даного висновку експертизи жодним чином не зазначено про те, що комісія експертів мала у розпорядженні та надавала оцінку висновок токсикологічної експертизи №321/2024-т від 06.02.2024 року (який підтверджує, що ОСОБА_4 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння ).

Як зазначає комісія експертів: «Враховуючи відсутність результату аналізу крові на визначення рівня етанолу за 29.01.2024р...», тобто їй не було надано результатів аналізу крові, які були встановлені висновком токсикологічної експертизи №321/2024-т від 06.02.2024 року, який уже знаходився в розпорядженні органу досудового розслідування, оскільки постанова про призначення комісійної судово-медичної експертизи була винесена 10 квітня 2024 року.

Таким чином, захисник вважає, що орган досудового розслідування з метою однобічного встановлення обставин справи, зокрема встановлення стану сп`яніння ОСОБА_4 , надав комісії експертів не усі матеріали кримінального провадження, що призвело до формування необ`єктивних висновків.

25 березня 2025 року адвокатом ОСОБА_3 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 , подано заступнику начальника ВРСТ СУ ГУ НП у Львівській області капітану поліції ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування, клопотання про призначення у кримінальному провадженні №0000110 від 29.01.2024 за ч.3 ст. 286-1 КК України токсикологічної експертизи біологічних зразків сечі ОСОБА_4 , з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння останньої.

26 березня 2025 року заступник начальника ВРСТ СУ ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_5 своєю постановою, у порядку ст.ст.110, 220 КПК України, відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

Захисник у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи захисника, приходжу до наступних висновків, виходячи з мотивів наведених нижче.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст.8 КПК України).

Статтею 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1-4 статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Як зазначено вище, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 84 КПК України встановлює, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Положення статті 91 КПК України визначають, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Частинами 1 та 2 ст.244 КПК України передбачено, що сторона захисту має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи у разі, якщо:

1) для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або для вирішення залученим стороною обвинувачення експертом поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок;

2) сторона захисту не може залучити експерта самостійно через відсутність коштів чи з інших об`єктивних причин.

У клопотанні зазначаються:

1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання;

2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, якими обґрунтовуються доводи клопотання;

4) експерт, якого необхідно залучити, або експертна установа, якій необхідно доручити проведення експертизи;

5) вид експертного дослідження, що необхідно провести, та перелік запитань, які необхідно поставити перед експертом.

До клопотання також додаються:

копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання;

копії документів, що підтверджують неможливість самостійного залучення експерта стороною захисту.

Нормами ст. 243 КПК України передбачено, що експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження.

Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.

Експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу.

Оцінюючи доводи захисника про те, що у відповідних матеріалах кримінального провадження наявний висновок токсикологічної експертизи №321/2024-т від 06.02.2024 року, об`єктом дослідження якого була кров і сечі ОСОБА_4 у відповідності до якого, при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі ОСОБА_4 не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів, тобто ОСОБА_4 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а згідно висновку експерта (комісійної судово-медичної експертизи) №99 від 29.05.2024 року проведеного експертами Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи: «...Враховуючи відсутність результату аналізу крові на визначення рівня етанолу за 29.01.2024 р. у комісії немає об`єктивних судово-медичних даних, які б давали можливість у категоричній формі стверджувати про те чи перебувала ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем в момент ДТП.», виходжу з наступного.

Вказані відомості (висновки) експертів, зокрема їх зміст наведений захисником свідчить про те, що факт перебування підозрюваної у стані алкогольного сп`яніння в момент ДТП фактично двічі був предметом дослідження експертів. Більше того, редакція висновків наведена захисником вказує на те, що категоричної відповіді на те, шо підозрювана перебувала у стані сп`яніння експерти не надали.

Щодо доводів захисника про те, що у описовій частині висновку комісійної експертизи зазначено, що для «проведення комісійної судово-медичної експертизи представлено: завірену копію матеріалів кримінального провадження №0000110 та медичну картку стаціонарного хворого №1358/106 та медичну карту амбулаторного хворого з КП «ЦМЛ ЧМР», однак, в дослідницькій частині даного висновку експертизи жодним чином не зазначено про те, що комісія експертів мала у розпорядженні та надавала оцінку висновок токсикологічної експертизи №321/2024-т від 06.02.2024 року (який підтверджує, що ОСОБА_4 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння), слід відзначити наступне.

Як зазначає захисник, експертам надалася завірена копію матеріалів кримінального провадження №0000110. У якому обсязі надані такі матеріали захисником не наведено, але зроблено припущення щодо відсутності у розпорядженні експертів певних матеріалів, які відкриті стороні захисту під час виконання положень ст. 290 КПК України. Отже, достовірно стверджувати про те, що ті чи інші матеріали були предметом дослідження експертів на підставі наданих захисником матеріалів неможливо. Крім того, зазначені факти однозначно не вказують не необ`єктивність відповідного висновку, тим більше процесуальний закон передбачає можливість отримання відповідного роз`яснення від експерта під час судового розгляду.

Не можна залишити поза увагою і те, що фактично досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, а з 24.03.2025 виконуються вимоги ст. 290 КПК України, про що стороні захисту відомо та наведено захисником у клопотанні. У свою чергу, чинне процесуальне законодавство наділяє сторону захисту повноваженнями висловлюватись щодо допустимості та належності того чи іншого доказу під час судового провадження, клопотати перед судом про виклик експерта для роз`яснення висновку та призначення експертизи під час судового розгляду.

Слід також зазначити, що захисник просить поставити експертам наступні питання:

1) Чи перебувала ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння станом на 29.01.2024 року, виходячи з матеріалів кримінального провадження та медичних документів?

2)Який проміжок часу необхідний для виведення алкоголю з крові та сечі людини?

3) Чи достатньо 24 години для виведення алкоголю з крові та сечі людини?

Отже, у першому питанні захисник не просить встановити у який саме час доби перебувала чи не перебувала ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння станом на 29.01.2024.

У свою чергу, питання № 2 та №3 сформульовані загально і не конкретно. Очевидним є те, що зазначена редакція питань, навіть за умови отримання відповіді на них, не сприятиме встановленню фактичних обставин справи, адже у цих питаннях жодним чином не йдеться саме про підозрювану. По суті наведені питання сформульовані таким чином, що експертам необхідно чи можливо доцільно провести наукове дослідження на певну тему, а не дослідити певні факти чи обставини, які мають значення для конкретного кримінального провадження.

Як наведено у постанові від 1 грудня 2021 у справі №672/1402/17 колегії суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, ВС неодноразово зазначав про дотримання належного порядку встановлення факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, про що йдеться у постановах ККС від 15.03.2018 у справі №372/2291/16-к, від 21.11.2019 у справі №564/590/17, від 3.12.2019 у справі №571/1436/15-к, від 11.02.2020 у справі №643/20474/15-к.

Приписами ст.91 КПК установлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого), подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст.94 КПК). Висновок експерта не має переваг перед іншими доказами, а кримінальний процесуальний закон, з огляду на положення ст.242 КПК, не пов`язує встановлення стану сп`яніння виключно із проведенням експертного дослідження.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень стст.84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, з огляду на що, визнання висновку експерта недопустимим доказом в цьому провадженні, не є процесуальною перешкодою до визначення ознак стану алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, у разі встановлення цієї обставини за результатами оцінки всієї сукупності доказів щодо встановлення такого стану.

Згідно ч.6 ст.244 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду клопотання має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам, якщо особа, яка звернулася з клопотанням, доведе наявність підстав, визначених частиною першою цієї статті.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що клопотання про призначення експертизи належним чином не обґрунтоване, а в ході його розгляду не доведено, що для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або для вирішення залученим стороною обвинувачення експертом поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок, сторона захисту не може залучити експерта самостійно через відсутність коштів чи з інших об`єктивних причин, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 8, 93, 95, 96, 242-244 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1